17.07.20
22-ц/812/1138/20
Провадження № 22-ц/812/1138/20

 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого судді– Бондаренко Т.З., 
суддів –Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
за участі: позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Семенової Л.М., у цивільній справі №477/3109/19 за позовом 
ОСОБА_1 
до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.
Позивачка посилається на те, що 15 серпня 2018 року 21-ю сесією Воскресенської селищної ради 8-го скликання їй було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах території  АДРЕСА_1 ,  загальною площею 0,0607 га. 16 вересня 2018 року на підставі вказаного рішення право  ОСОБА_1  на вказану земельну ділянку зареєстроване до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 09 липня 2019 року ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області та ОСОБА_1 та просила визнати незаконним та скасувати рішення сільської ради від 15 серпня 2018 року про затвердження технічної документації ОСОБА_1 , скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та державному земельному кадастрі. ОСОБА_3 в позовній заяві посилалася на перетин земельної ділянки ОСОБА_1 із її земельною ділянкою на 41,3661%.
       Позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 був виданий без відповідної правової підстави, зокрема на підставі рішення сільської ради про надання дозволу на виготовлення технічної документації від 20 квітня 2007 року, в той час як рішення про затвердження вказаної технічної документації та передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки не приймалося, що дало останній підстави оспорювати її право на суміжну земельну ділянку, тому просила визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_3 05 листопада 2007 року.
         Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою не доведено в чому відбулося порушення її земельних прав з видачею відповідачці ОСОБА_3 у 2007 році спірного Державного акту, а перетин земельних ділянок, на що посилається ОСОБА_3 у своєму позові, не є підставою для скасування державного акту.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити їй позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно з`ясував всі обставини справи, що мають значення для справи. Так, судом не враховано що підставою для звернення ОСОБА_3 до суду стало фактичне оспорювання прав ОСОБА_1 на земельну ділянку. Порушуються права обох власників оскільки їх земельні ділянки перетинаються між собою. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає .
Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що позивачка ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах території АДРЕСА_1  відповідно до рішення ХХІ сесії Воскресенської селищної ради восьмого скликання віл 15 серпня 2018 року № 11, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) (кадастровий номер 4823381300:07:002:0112) загальною площею 0,0607 га із земель комунальної власності. Передано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_1 (а.с. 7-8).
17 вересня 2018 року на підставі вказаного рішення, Відділом у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, здійснено державну реєстрацію речових прав ОСОБА_1 щодо вище вказаної земельної ділянки. Реєстрація самої земельної ділянки в Державному земельному кадастрі здійснена 29 березня 2017 року ( а.с. 15).
Суміжна земельна ділянка АДРЕСА_2 за цією ж адресою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку належить ОСОБА_3 згідно до Державного акту серії ЯЕ №909442, яким видано 05 листопада 2007 року на підставі рішення 12 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради від 20 квітня 2007 року № 14 (а.с. 17).
Так, рішенням Воскресенської селищної ради від 20 квітня 2007 року №14 ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою про передачу земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, по АДРЕСА_2 . Другим пунктом рішення зазначено про необхідність надання такої документації на сесію селищної ради для затвердження та прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки (а.с. 11, 13).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що на час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 права позивача як власника суміжної земельної ділянки порушені не були. 
       Даний висновок суду ґрунтується на матеріалах справи, встановлені судом обставини відповідають наданим доказам, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
         Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
       Стаття 4 ЦК України передбачає, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
         Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а також має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Відповідно до  положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
  Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 вказувала на те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 вересня 2018 року зареєструвала право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 на підставі наведених рішень Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. 
Проте, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою про оспорення її права власності через те, що їх земельні ділянки перетинаються на 41,3661 %. 
       З матеріалів справи за позовом ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 стало відомо про незаконність правовстановлюючого документу на землю ОСОБА_3 . Оскільки підставою видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05 листопада 2007 року на ім`я ОСОБА_3 стало рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації, а рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність не приймалося. При цьому, вказаний Державний акт підписано головою Воскресенської селищної ради, хоча нині у своєму відзиві на позовну заяву селищна рада заперечує наявність правових підстав для видачі вказаного Державного акту, яким має бути рішення органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації та передачу земельної ділянки у власність.
Позивачка ОСОБА_1 вважала, що вказані обставини дають їй підстави для оспорення права власності на суміжну земельну ділянку ОСОБА_3 
Районний суд повно та всебічно дослідив обставини справи, наданим сторонами доказам надав належну правову оцінку, вірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, якими вони регулюються і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено факту порушення її земельних прав внаслідок отримання відповідачкою ОСОБА_3 . Державного акту на суміжну земельну ділянку в 2007 році, який не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Так, станом на той час ОСОБА_1 права власності на належну їй земельну ділянку не набула, як вбачається з її обґрунтування позовних вимог. На інші права щодо вказаної земельної ділянки та відповідних її меж, остання в даному позові не посилається і докази не надає. Суд, в оскаржуваному рішенні правильно вказав, що звернення ОСОБА_3 до суду не може вважатись порушенням прав ОСОБА_1 , оскільки право звернення до суду визначено законом. Зазначення в позовній заяві ОСОБА_3 про факт перетину земельних ділянок, потребує доведення нею в судовому порядку, а ОСОБА_1 має право надавати докази на спростовування таких доводів, а тому даний факт і не тягне безумовне порушення права ОСОБА_1 . Остання в даній позовній заяві доказів з приводу неправомірного порушення меж суміжних земельних ділянок з боку ОСОБА_3 не надавала та на такі факти не вказувала.
За вказаних обставин, районний суд правильно дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не доведено факту порушення її прав внаслідок оспорюванного нею Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 05 листопада 2007 року на ім`я ОСОБА_3 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 знову вказує, що факт звернення ОСОБА_3 із позовом в якому вона спростовує право власності ОСОБА_1 на суміжну земельну ділянку і є фактичним оспоренням нею майнових прав ОСОБА_1 . Проте, даним обставинам районний суд надав належну наведену оцінку.
Також в апеляційній скарзі наводиться довід, що наявність правовстановлюючих документів у ОСОБА_3 і у ОСОБА_1 на земельні ділянки, які перетинаються є порушенням цивільних прав обох власників, так як кожна із сторін має повноправні права на спірну частину земельної ділянки. В той же час, посилань на наявність спірної земельної ділянки, її місце розташування, конфігурацію та площу, обставини виникнення спору щодо такої земельної ділянки, в позовній заяві ОСОБА_1 не йшлося, а тому і не було предметом дослідження суду. Будь-яких доказів того не додавалось і до апеляційної скарги.
Посилання ОСОБА_1 в позові та апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2824цс15 та від 01 липня 2015 року у справі №6—319цс15, та висновки Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №362/884/16-ц, Великої Палати Верховного суду від 02 жовтня 2018 року справі № 911/488/18 не можна прийняти до уваги, оскільки вони не є тотожними з даним спором, та такими які беззаперечно підтверджують її обґрунтування.
       Відповідно до положень 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що вказані вище висновки суду апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими, оскільки зроблені вони при правильному застосуванні норм матеріального права з урахуванням усіх обставин справи. Доводи ж скаржника, які ґрунтуються на припущеннях, свого підтвердження не знайшли, а тому відхиляються судом.
За такого апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту 22 липня 2020 року.

Судді:          Т.З.Бондаренко

       Т.В. Крамаренко
       В.І.Темнікова