ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року                                                                                      Справа № 924/831/17 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Пацьола О.О.
за участю представників сторін:
позивача - Кучевська Г.В.
відповідача - Ліщишин О.А.
третьої особи - Міністерства внутрішніх справ України - Губарева О.М.
третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області та Міністерства внутрішніх справ України на рішення господарського суду Хмельницької області від 19.02.20р. (ухваленого суддею Димбовському В.В., повний текст складено       27.02.20р.) у справі № 924/831/17
за позовом Хмельницької міської ради
до відповідача       Управління Міністерства внутрішних справ України у Хмельницькій області
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області
про зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу Хмельницької міської ради у сумі 951012,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Хмельницька міська рада (надалі - позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (надалі - відповідач), в якій просить зобов`язати відповідача, в особі ліквідаційної комісії, включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу у розмірі 951012,8 грн., що становить заборгованість по договору № 1/27 від 31.03.08 р. 
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2018 у справі № 924/831/17 у задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2018 у даній справі залишено без змін.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.08.2018 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 12.03.2018 у справі №924/831/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
За наслідками нового розгляду справи № 924/831/17 рішенням Господарського суду Хмельницькій області від 11.03.2019 позов Хмельницької міської ради задоволено. Зобов`язано УМВС України у Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії, включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу Хмельницької міської ради в сумі       951 012,80 грн, що становить заборгованість по договору № 1/27 від 31.03.2008 із змінами, внесеними додатковими угодами.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2019р. рішення Господарського суду Хмельницькій області від 11.03.2019 у справі № 924/831/17 залишено без змін.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.19 р. у справі № 924/831/17 Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.07.2019 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2019 у справі № 924/831/17 скасовано, справу № 924/831/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.
Приймаючи постанову Верховним судом зазначено, що розглядаючи спір перш за все суди мали становити правову природу договору з урахуванням якої визначається нормативне регулювання спірних правовідносин з послідуючим визначенням обсягу прав та обов`язків сторін, а також момент укладення договору. 
Верховний суд вказав, що за наявності дотримання умов укладення Договору, вказаний Договір є таким, що створює за наслідком свого укладення для його сторін певний обсяг прав та обов`язків, в тому числі для відповідача обов`язок з повернення рівноцінних квартир, а у випадку неможливості повернення компенсації їх вартості, тоді як за відсутності дотримання умов його укладення - настають правові наслідки передбачені частиною 1 статті 220 ЦК України з урахуванням яких право позивача підлягає захисту в порядку статті 1212 ЦК України, та у разі неможливості повернення майна - у відповідності із нормами передбаченими статтями 22, 623 ЦК України.
Крім того, судами не надано належної оцінки розміру заявленого позивачем відшкодування вартості квартир. Зокрема, за умовами пункту 4.1 Договору при неможливості повернути рівноцінні квартири, сторона - 2 зобов`язується компенсувати стороні - 1 вартість вказаних у пункті 2.1.1 загальної площі квартир, з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 кв.м.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від  області від 19.02.20 року позов задоволено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір № 1/27 та додаткові угоди до нього вчинено у простій письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію зазначеного договору та додаткових угод до нього не було здійснено, а тому даний договір є нікчемним в силу закону і не породжує прав та обов`язків сторін.
З огляду на норми Конвенції, Першого протоколу Конвенції, позицію ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що виключається можливість застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину, в тому числі - позбавляти осіб житла, які його отримали з ініціативи відповідача від позивача та повертати їх позивачу внаслідок нікчемної угоди.
Беручи до уваги подальше визнання відповідачем кредиторських вимог Хмельницької міської ради, як компенсації вартості квартир, отриманих колишніми працівниками відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з врахуванням положень 104 - 112 ЦК України, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок по включенню до проміжного ліквідаційного балансу кредиторської вимоги Хмельницької міської ради. Таким чином, вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог обґрунтована. 
Суд зазначив, що сам по собі факт обґрунтування позовних вимог, в тому числі, договором (з додатковими угодами), який даним рішенням визнано нікчемним, не спростовує ту обставину, що внаслідок дій відповідача, у останнього виник обов`язок по компенсації органу місцевого самоврядування коштів вартості квартир, сума яких була визначена з врахуванням середньої ринкової ціни 1 кв. м. площі за даними спеціально уповноваженого органу - Хмельницького бюро технічної інвентаризації.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.02.20 р. та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають лише обов`язковому нотаріальному посвідченню. Приписи ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210 та ст. 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють прав та обов`язків сторін.
Стверджує, що оскільки договір № 1/27 від 31.03.08 р. є неукладеним, то судом не може розглядатись питання про будь-яке застосування наслідків недійсності правочинів.
Скаржник звертає увагу на те, що квартири № 12 та № 105 вибули із комунальної власності позивача у приватну власність громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі власних управлінських рішень виконавчого органу позивача згідно їх власних повноважень, а не на підставі договору, яким обгрунтовується предмет спору у даній справі. 
Зазначає, що вказані квартири не передавались позивачем у державну власність, в тому числі в особі УМВС України в Хмельницькій області, як це обумовлено договором № 1/27, а виділялись безпосередньо у приватну власність громадянам згідно рішень виконавчого комітету Хмельницької міської ради по черзі, а громадяни були зняті з черги на безоплатне отримання житлової площі.
Відповідач стверджує, що Гонтар В .С. , який підписав замість голови комісії та направив на адресу позивача листи від 05.01.16 р. та від 17.05.16 р., не мав відповідних повноважень ні щодо підписання вказаного листа, ні щодо одноособового прийняття рішення про визнання чи невизнання будь-яких кредиторських вимог, тим більше після затвердження проміжного ліквідаційного балансу, згідно якого кредиторські вимоги Хмельницької міської ради ліквідаційною комісією не визнаються. А тому, вказані листи є нікчемними та не створюють жодних юридичних наслідків.
Скаржник вважає, що позивачем не було надано звітів про оцінку ринкової вартості квартир з ринкової вартості 1 кв.м. яких за умовами п. 4.1 Договору, при цьому розрахунок мав здійснюватись станом на час повернення кварти; лист БТІ є неналежний доказ у даній справі.
Вважає, що за умовами договору розмір компенсації вартості квартир повинен був розраховуватися з ринкової ціни 1 кв.м станом на 01.01.16 р., тобто наступний день, що настав за останнім визначеним договором днем виконання зобов`язання повернення квартир - 31.12.15 р.. Проте, орієнтовну ринкову вартість 1 кв.м. житла наведено станом на 01.05.16 р.

Крім того, не погоджуючись з рішенням Господарського суду Хмельницької області від 19.02.20 р. у даній справі, Міністерство Внутрішніх справ України (третя особа) звернулась в Північно-західний апеляційний господарський суд з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що договір № 1/27 від 31.03.08 р., який за висновком суду першої інстанції є нікчемним, не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, не може покладати на відповідача зобов`язання по його виконанню, а тому виключає покладання на відповідача обов`язку включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу позивача, що становить заборгованість по цьому договору.
Суд застосовуючи наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, не врахував ч. 1 ст. 216 ЦК України, яка визначає спосіб, у який застосовується реституція.
Вважає, що суд при ухваленні  рішення застосував наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи у спосіб, що не відповідає вимогам ст. 216 ЦК України.
Третя особа звертає увагу на те, що позивач на своїх пленарних засіданнях не приймав рішення про передачу з комунальної у державну власність квартир № 12 та № 105. Відсутній також акт приймання-передачі вказаних квартир від позивача до відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив вимоги апеляційних скарг та просив залишити апеляційні скарги без задоволення, оскаржуване рішення без змін.
Зокрема, зазначив, що договір № 1/27 є нікчемним. 
Звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Зазначає, що вибуття квартир з власності позивача, відбулась внаслідок правовідносин, підтверджених договором так і послідовністю дій сторін. 
Позивач стверджує, що нікчемність договору не спростовує ту обставину, що внаслідок дій відповідача, у нього виник обов`язок по компенсації органу місцевого самоврядування коштів вартості квартири, сума яких була визначена з врахуванням середньої ринкової ціни 1 кв.м. площі за даними Хмельницького БТІ.

В судове засідання представник Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області  не з`явився.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої      статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя      статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи, оскільки останній не скористались            своїми правами, передбаченими      статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення слід залишити без змін,      виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи,      27.03.2007р. між Хмельницькою міською радою та ВАТ "Домобудівний комбінат" укладено договори №22 та №25 про залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Хмельницького.
Умовами Договору передбачено, що Хмельницька міська рада зобов`язалась сприяти прийняттю зазначених в договорі об`єктів будівництва в експлуатацію відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою КМУ від 22.09.2004р. №1243 після того, як товариство перерахує міській раді до 01.09.2008р. та до 01.12.2007р. відповідно кошти на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури м. Хмельницького у національній валюті вказані в договорі кошти. 
В подальшому, Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Управління капітального будівництва виконавчого комітету Хмельницької міської ради надіслав Хмельницькому міському голові Мельнику С.І. листа №12-2893-02-09 від 19.06.2008р. з проханням розподілити квартири, передані відкритим акціонерним товариством "Домобудівний комбінат" за договорами про залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. 
Актом від 04.08.2008р. ВАТ "Домобудівний комбінат" передано Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету Хмельницької міської ради за договором №22 від 27.03.2007р. квартиру АДРЕСА_1. 
24.12.2007р. на спільному засіданні адміністрації УМВС України в Хмельницькій області, профкому та житлово-побутової комісії УМВС України в Хмельницькій області вирішено надати ОСОБА_1 - пенсіонеру управління звільнену, окрему, однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , про що свідчить витяг із протоколу №4. Також зазначено, що квартира знаходиться у власності УМВСУ в Хмельницькій області. Надається по загальній черзі, на квартирному обліку з 15.07.1989р., знімається з обліку.
Відповідно до виписки з протоколу спільного засідання адміністрації та профкому УВС Хмельницької області від 15.07.1989р. ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік. 
УМВС в Хмельницькій області видана картка облікових даних ОСОБА_1 - пенсіонера УМВС України в Хмельницькій області, який стоїть на обліку в УМВСУ в Хмельницькій області; дата прийняття на облік - 15.07.1989р.; адреса житлової площі, яка надається - АДРЕСА_3 , житловою площею 17,0.
У листі №14/54 від 30.01.2008р. управління МВС звернулося до Хмельницької міської ради з проханням затвердити рішення спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС №4 від 24.12.2007р. про виділення квартири АДРЕСА_3 , яка належить до комунальної власності, пенсіонеру УМВСУ в Хмельницькій області ОСОБА_1 та видати ордер. При цьому, управління зазначило, що взамін буде повернено однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 після завершення будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку.
За результатами розгляду вказаного листа завідуючий відділом обліку та розподілу житлової площі у листі повідомив начальника управління МВС, що питання про виділення житла ОСОБА_1 буде винесено на розгляд виконавчого комітету після укладення договору між управлінням МВС України у Хмельницькій області та виконавчим комітетом Хмельницької міської ради про виділення в борг вказаної однокімнатної квартири № 12 із зазначенням в договорі характеристики і термінів повернення квартири управлінням.
31.03.2008р. представниками Хмельницької міської ради та управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області підписано договір №1/27, предметом якого є визначення умов та термінів повернення квартири для сторони 2, якій виділяється в борг однокімнатна квартира (п. 1.1 договору).
Відповідно до п. 2.1.1 договору, міська рада виділяє в борг управлінню однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідач зобов`язується повернути міській раді до 31.12.2011р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 (п. 2.2 договору). 
Згідно з п. 4.1 договору, при неможливості повернути рівноцінну однокімнатну квартиру, сторона 2 зобов`язується компенсувати стороні 1 вартість вказаної в п. 2.1.1 квартири з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 м2 загальної площі до 31.12.2011р.
В подальшому, рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №461 від 24.04.2008р. "Про надання житлової площі громадянам міста" затверджено спільне рішення адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії про надання ОСОБА_1 , пенсіонеру УМВС України в Хмельницькій області житла - однокімнатної квартири АДРЕСА_3. Квартира виділена управлінню МВС у Хмельницькій області виконавчим комітетом згідно договору №1/27 від 31.03.2008р., надається по черзі, знімається з квартирного обліку.
Листом №12-3859-02-09 від 04.08.2008р. позивач у відповідь на звернення відповідача щодо поліпшення житлових умов ОСОБА_2 повідомила начальника управління МВС, що для поліпшення житлових умов ОСОБА_2 управлінню в борг може бути виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_13 , за умови укладення договору про повернення рівноцінної квартири.
Додатковою угодою від 29.10.2008р. внесено зміни до п.п. 2.1.1, 2.2.1, 4.1 Договору № 1/27 від 31.03.08 р.
Відповідно до п. 2.1.1 Договору позивач виділяє в борг відповідачу однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Згідно п. 2.2.1 Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу до 31.12.2011р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. 
При неможливості повернути рівноцінні квартири, відповідач зобов`язується компенсувати стороні 1 вартість вказаних у підпункті 2.1.1 загальної площі квартир, з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 м2 до 31.12.2011р. (п. 4.1).
Згідно витягу з протоколу №5 спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії управління УМВС України в Хмельницькій області 06.11.2008р. вирішено надати ОСОБА_2 - пенсіонеру УМВСУ двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Також зазначено, що Міська рада виділила УМВС України в Хмельницькій області вказану квартиру в борг. Квартира надається по черзі на квартирному обліку з 26.03.2001р., знімається з обліку.
Листом №14/380 від 07.11.2008р. Управління МВС України в Хмельницькій області звернулось до Хмельницької міської ради з проханням затвердити зазначене рішення спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС №5 від 06.11.2008р. щодо пенсіонера ОСОБА_2 та видати ордер.
Рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради "Про надання житлової площі громадянам міста" №1285 від 13.11.2008р. затверджено рішення адміністрацій та профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій міста, зокрема, про надання ОСОБА_2 - пенсіонеру управління МВС України в Хмельницькій області житлової площі - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Згідно рішення, квартира належить територіальній громаді міста, виділена управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області згідно договору №1/27 від 31.03.2008р., надається по черзі, знімається з обліку.
Відповідно до виписки з протоколу спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії управління УМВС в Хмельницькій області від 26.03.2001р. ОСОБА_2 поставлено на квартирний облік. 
УМВС в Хмельницькій області видана картка облікових даних ОСОБА_2 - пенсіонера УМВС України в Хмельницькій області, який стоїть на обліку в УМВСУ в Хмельницькій області; дата прийняття на облік - 26.03.2001р.; адреса житлової площі, яка надається - АДРЕСА_1 , житловою площею 36,2, загальною площею 71,21.
Розпорядженням УМВС в Хмельницькій області від 03.12.2008р. №8 задоволено заяву ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та передачу квартири. 
Рішенням Хмельницької міської ради №36 від 31.03.2010р. "Про затвердження договору №1/27 від 31.03.2008р. та додаткової угоди до договору №1/27 від 29.10.2008р.", за результатами розгляду пропозиції міського голови щодо затвердження договору №1/27 від 31.03.2008р. та додаткової угоди до договору №1/27 від 29.10.2008р. про виділення в борг управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області однокімнатної квартири АДРЕСА_3, загальною площею 30.9 кв.м. та однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 71,21 кв.м., затверджено договір №1/27 від 29.10.2008р. про виділення в борг управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області квартир. 
19.03.2012р. міська рада та управління підписали додаткову угоду №2 до договору, якою погодили повернути позивачу до 31.12.2014р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (п. 2.1.1). 
При неможливості повернути рівноцінні квартири, сторона 2 зобов`язується компенсувати стороні 1 вартість вказаних у підпункті 2.1.1 загальної площі квартир, з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 м2 до 31.12.2014р.".
Крім того, 25.12.2014р. міська рада та управління уклали додаткову угоду №3 до договору, якою внесли зміни в частині терміну виконання зобов`язання за Договором до 31.12.2015р. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ №1310 від 30.10.2015р. "Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Хмельницькій області" затверджено головою ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області Семенишина Миколу Олександровича. 
02.11.2015р. Семенишиним М. О. , як головою ліквідаційної комісії відповідача, підписано наказ №1806, яким затверджено ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області у складі, в тому числі, - заступника голови ліквідаційної комісії тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника УМВС України в Хмельницькій області полковника міліції Гонтара Володимира Семеновича.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.10.2016р. №1048 внесено зміни до п. 2 наказу МВСУ від 30.10.2015р. №1310, виклавши його в новій редакції: "Затвердити з 03.10.2016р. заступника начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області - начальника кримінальної поліції полковника поліції Остапчука Василя Васильовича головою ліквідаційної комісії, в тому числі управління МВСУ в Хмельницькій області".
01.12.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою №02-15-1720 передати однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 та двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 або компенсації вартості загальної площі вищевказаних квартир із розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 м2 житла. 
Листом №10/121/11-2016 від 05.01.2016р. відповідач повідомив позивача, що для можливості погашення дебіторської заборгованості, яка виникла при завершенні будівництва 130-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_7 перед підрядною організацією, а також для можливості здачі в експлуатацію вищевказаного житлового будинку в запланований термін, замовником будівництва - Відділом капітального будівництва УМВСУ в Хмельницькій області здійснено реалізацію квартири НОМЕР_1 у житловому будинку за вказаною адресою . Також зазначив, що будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому знаходиться двокімнатна квартира НОМЕР_2 загальною проектною площею 55,74 м2 - припинено замовником будівництва ПВП "Добробут СП", тому виконати умови договору неможливо. Таким чином, сума невиконаних зобов`язань перед міською радою станом на грудень 2015р. складає 748769,52 грн. (із розрахунку вартості 1 м2 загальної площі житла, опосередкована вартість якого по Хмельницькій області складає 7338 грн.). Повідомлено, що у зв`язку із ліквідацією УМВС України в Хмельницькій області та ВКБ УМВСУ в Хмельницькій області 07.12.2015р. до МВС України подано клопотання про виділення коштів для можливості виконання взятих на себе зобов`язань перед Хмельницькою міською радою.
Міська рада звернулась  з листом №02-15-493 від 28.03.2016р. до відповідача, в якому просила повідомити голову комісії з припинення відповідача - чи визнані її вимоги та чи включені вимоги до ліквідаційного балансу Управління Міністерства внутрішніх справ у Хмельницькій області за договором, вказавши, що у відповідь на вимогу №02-15-1720 від 01.12.2015р. про передачу Хмельницькій міській раді однокімнатної квартири АДРЕСА_7 та двокімнатної квартири АДРЕСА_2, або компенсації вартості загальної площі вищевказаних квартир, із розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 м2 житла на виконання умов вищевказаного договору - голова комісії з припинення відповідача листом №10/121/11-2016 від 05.01.2016р. повідомив про подання до Міністерства внутрішніх справ України клопотання про виділення коштів для можливості виконання взятих на себе зобов`язань перед Хмельницькою міською радою.
Відповідач листом №372/121/31-2016 від 17.05.2016р. повідомило Хмельницького міського голову, що ліквідаційною комісією визнані вимоги Хмельницької міської ради щодо передачі Хмельницькій міській раді однокімнатної квартири АДРЕСА_7, та двокімнатної квартири АДРЕСА_2, або компенсації вартості загальної площі вищевказаних квартир. На даний час вирішується членами ліквідаційної комісії питання про внесення відповідних змін до ліквідаційного балансу УМВС України у Хмельницькій області. 
Згідно листа Хмеьницького бюро технічної інвентаризації №4245/01-14 від 18.05.2016р. станом на 01.05.2016р. орієнтовна середня ринкова вартість 1 м2 житла у м. Хмельницькому становить: мікрорайон Озерна (в районі вул. Лісогринівецької) - 8310 грн. (330 у.о.) новобудови, мікрорайон Озерна (в районі вул. Лісогринівецької) - 10580 грн. (420 у.о.) житловий стан, Ближні Гречани (в районі вул. Курчатова) - 7230 грн. (287 у.о.) новобудови, Ближні Гречани (в районі вул. Курчатова) - 11160 грн. (443 у.о.) житловий стан.
З матеріалів справи вбачається, що ЖЕК №3 м. Хмельницький у листі №188 від 19.07.2016р. повідомив заступника міського голови, що квартира АДРЕСА_3 станом на 01.01.2008р. перебувала у комунальній власності та була вільною. 
Позивач звернувся з листом №02-14-904 від 19.07.2017р. до відповідача, у якому просить повідомити, чи включені до ліквідаційного балансу управління Міністерства внутрішніх справ у Хмельницькій області кредиторські вимоги Хмельницької міської ради по договору №1/27 від 31.03.2008р. (з змінами, внесеними додатковими угодами від 29.10.2008р., від 19.03.12 і від 25.12.2014р.).
У відповіді на дане звернення, відповідач листом №42/10 повідомив, що вимоги Хмельницької міської ради не включені до проміжного ліквідаційного балансу УМВСУ у Хмельницькій області. Лист від 17.05.2016р. №372/121/31-2016 не може вважатися підтвердженням визнання кредиторських вимог, оскільки підписаний не уповноваженим на це членом ліквідаційної комісії.
Відповідно до інформаційних довідок №95452662 від 23.08.2017р. та №95452473 від 23.08.2017р., у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні відомості щодо речових прав на нерухоме майно - квартири за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .
Як вбачається із інформаційних довідок №95452216 від 23.08.2017р. та №95451834 від 23.08.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільною часткової власності між громадянами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; квартира за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 . 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Хмельницька міська рада 27.05.2016р. зверталась до суду з позовною вимогою про стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області 951012,8 грн. основного боргу, 51354,6 грн. інфляційних втрат, 11021,33 грн. 3% річних, 157112,52 грн. пені (справа №924/478/16), обґрунтовуючи позов невиконанням УМВС України у Хмельницькій області умов договору №1/27 від 31.03.2008р. (з урахуванням змін, внесених до нього додатковими угодами від 29.10.2008р., 19.03.2012р. та 25.12.2014р.).
Рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017р. по справі №924/478/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017р. та постановою Верховного Суду від 03.05.2018р., визначено, що належним способом захисту прав позивача у даному випадку є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з відповідача грошових коштів. 
Посилаючись на відмову відповідача у включенні вимог до проміжного ліквідаційного балансу, позивач звернувся з позовом до суду про зобов`язання УМВС України у Хмельницької області в особі ліквідатора/голови ліквідаційної комісії включити в проміжний ліквідаційний баланс кредиторську вимогу позивача в сумі 951012,8 грн. 
Предметом судового розгляду у даній справи є вимога Хмельницької міської ради про зобов`язання УМВС в Хмельницькій області, в особі ліквідаційної комісії, включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу в розмірі 951012,80 грн. обґрунтована укладенням між сторонами договору №1/27 від 31.03.2008р., який не виконано зі сторони відповідача в частині повернення ним рівноцінних квартир, що є, на думку позивача, підставою для відшкодування вартості неповернутих квартир.
Аналізуючи встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті      209      та статті      210 ЦК України      правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Щодо реальних договорів, зокрема договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню (договори відчуження нерухомого майна) такі договори є укладеними з дня їх посвідчення.
Момент укладення договору визначено у частині перші      статті 638 ЦК України, у якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Аналіз зазначених норм дає можливість дійти висновку про те, що цивільно-правовий договір можна вважати укладеним за наявності таких умов: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.
Так, відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України в редакції на дату підписання договору №1/27 від 31.03.2008р., договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. 
Отже, визначення правової природи договору, як правочину, нерозривно пов`язано з оцінкою дій сторін, направлених на набуття (зміну, припинення) ними певних прав та обов`язків. Досліджуючи дійсні правовідносини сторін суди повинні проаналізувати його правову природу (суть умов договору) та ті дії, які сторони мали вчинити або вчинили на виконання договору.
Судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.09.2019р. по даній справі, відповідно до якої визначення правової природи договору, моменту його укладення, підстав та розміру заявлених позивачем вимог є невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судом спірних правовідносин.
Як вбачається з аналізу умов договору, Хмельницька міська рада взяла на себе зобов`язання з передачі квартир УМВС в Хмельницькій області в обмін на повернення згодом рівноцінних квартир, а у випадку неможливості такого повернення відшкодування їх вартості згідно із пунктом 4.1. Договору. Тобто, дії позивача були спрямовані на реальне відчуження нерухомого майна на користь відповідача в обмін на повернення ним згодом рівноцінного нерухомого майна (п. 2.1, п. 2.1.1).
Таким чином, укладений сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить в своєму складі як договір міни, оскільки згідно зі статтею 715 ЦК України за договором міни кожна з сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар, так і договір купівлі-продажу, оскільки за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
Відповідно до статті 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а згідно із статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на дату укладання договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Частиною першою статті 182 ЦК України (у редакції, чинній на дату укладання договору) визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості (у редакції, чинній на дату укладання договору).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Всупереч наведеному, колегія суддів звертає увагу на те, що договір №1/27 та додаткові угоди до нього вчинено у простій письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію зазначеного договору та додаткових угод до нього не було здійснено.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що договір №1/27 від 31.03.2008р. (із змінами, внесеними додатковими угодами від 29.10.2008p., від 19.03.2012р. та від 25.12.2014р.) є реальним, на виконання якого сторонами вчинялись певні дії.
Разом з тим, суд враховує той факт, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.      
Зважаючи на те, що при укладанні договору сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов, договір підписано сторонами без будь-яких зауважень, його умови виконались позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що договір № 1/27 є укладеним.
А відтак, у даному випадку дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, а відсутність реєстрації вказаного договору не є наслідком визнання такого договору неукладеним, з урахуванням виконання його умов позивачем.
А відтак, доводи відповідача про неукладеність договору є безпідставними.
В свою чергу, Верховним Судом у постанові від 29.08.2018р. по справі №924/831/17 зроблено висновок, що оскільки вказаний договір, всупереч вимог законодавства не був нотаріально посвідчений, суду слід враховувати положення ст. 220 ЦК України, відповідно до якої, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
При недотриманні цієї умови даний договір є нікчемним в силу закону і не породжує ніяких прав та обов`язків сторін.
У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Враховуючи норми чинного законодавства, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір №1/27 від 31.03.2008р. (із змінами, внесеними додатковими угодами від 29.10.2008p., від 19.03.2012р. та від 25.12.2014р.) є нікчемним. 
Апеляційний суд оцінює критично доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про застосування у даній справі положення ЗУ "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1482 від 21.09.1998р., виходячи з наступного.
Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на дату укладення договору від 31.03.2008р., додаткових угод від 29.10.2008p., від 19.03.2012р. та від 25.12.2014р.) органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. 
За п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на дату укладення договору та додаткових угод) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності. 
Відповідно до преамбули Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» цей Закон визначає основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну.
Відповідно до ст. 3 цього Закону ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майна, місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.
Оскільки, договір № 1/27 є змішаним договором міни та купівлі-продажу, тому даний Закон не може застосовуватися до даних правовідносин. Дані правовідносини є за своєю правовою природою цивільними і регулюються нормами Цивільного кодексу України, 
Суд звертає увагу на те, що застосування до даних правовідносин норм Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», який не передбачає укладення договору, а передача майна з комунальної у державну власність відбувається на підставі акту, який складається і підписується спеціально створеною для цього комісією (ст.ст. 6, 7 Закону).
А відтак, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність застосування до даних правовідносин положення Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та Порядку подання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1482 від 21.09.1998р., оскільки вказаний Закон та Порядок регулюють алгоритм передачі об`єктів з комунальної у державну власність та з державної власності у комунальну. В свою чергу, в межах даної справи відбувалася передача об`єктів нерухомості комунальної форми власності з ініціативи державного органу у приватну власність окремих осіб. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладений між сторонами договір є нікчемним в силу прямого припису закону.
Частиною 1      ст. 216 ЦК України      передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Верховний суд у постанові від 19.09.19 у даній справі вказав, що за наявності дотримання умов укладення Договору, вказаний Договір є таким, що створює за наслідком свого укладення для його сторін певний обсяг прав та обов`язків, в тому числі для відповідача обов`язок з повернення рівноцінних квартир, а у випадку неможливості повернення компенсації їх вартості, тоді як за відсутності дотримання умов його укладення - настають правові наслідки передбачені частиною 1 статті 220 ЦК України з урахуванням яких право позивача підлягає захисту в порядку статті 1212 ЦК України.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
          Згідно ст. 1212 ЦК України,  особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.  Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
          Судом встановлено, що договір  №1/27 та додатки до нього є нікчемними, що дає можливість для застосування до цих правовідносин норму статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, в тому числі і щодо поврнення майна за недійсним правочином.
Разом з тим, апеляційний суд враховує те, що сторонами не дотримано вимог укладення договору, а тому настають правові наслідки передбачені ч. 1 ст. 220 ЦК України з урахуванням яких право позивача підлягає захисту в порядку ст. 1212 ЦК України (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.19 р. у даній справі).
Крім того, суд зазначає, що хоча договір і є достатньою та належною правовою підставою набуття майна, однак, договір № 1/27 є нікчемним, в цьому випадку позовна вимога про повернення майна або стягнення коштів при неможливості повернення обґрунтовується саме ст. 1212 ЦК України, а повернення відбувається на підставі      ст. 1213 ЦК України.
Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Таким чином, надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, та встановивши, що позивач передав працівникам відповідача квартири на підставі договору, який є нікчемним в силу закону, при цьому відповідач не розрахувався за отримані квартири, як було обумовлено сторонами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування вартості квартир на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України, як таких що були набуті безпідставно.
Разом з тим, суд (із врахуванням висновків Верховного суду) погоджується з позицією апелянтів щодо помилковості висновків суду першої інстанції про можливість застосування реституції до даних правовідносин. Разом з тим, порівнюючи юридичні наслідки недійсного правочину, визначені ст. 216 ЦК України, та правочину, вчиненого з недотриманням умов укладення договору (ч. 1 ст. 220 ЦК України), слід відзначити, що наслідками недійсного договору (ст. 216 ЦК України) є двостороння реституція, а у разі її неможливості - відшкодування вартості за ціною, що діє на момент відшкодування. У випадку ж застосування на захист прав позивача ст. 1212 ЦК розділу (інститут придбання майна без достатньої правової підстави) сторона, що одержала майно без правової підстави,  повинна повернути його в натурі, а у разі неможливості - відшкодувати його вартість, яка визначається судом на момент розгляду спору про його повернення. Тобто у випадку застосування норм, визначених розділом 83 ЦК України, маємо ідентичний механізм відшкодування вартості майна (послуг, робіт) у разі неможливості його повернення в натурі, як і при реституції. А тому помилкове посилання суду на ст. 216 ЦК України, не призвело до неправильних висновків щодо можливого захисту прав позивача шляхом відшкодування вартості майна. 
Разом з тим, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 162 ГПУ України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі.
Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.19 року у справі № 917/1739/17. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц.
Суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
А відтак, колегія суддів дійшла висновку про застосування до спірних правовідносин правову норму, яка підлягає застосуванню - ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Разом з тим, апеляційний суд критично оцінює доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що квартири передавалися громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як жителям міста Хмельницького, а не як колишнім працівникам відповідача, з огляду на наступне.
Квартира АДРЕСА_3 була передана ОСОБА_1 внаслідок звернення відповідача до позивача з листом №14/54 від 30.01.2008р., у якому відповідач просив передати вказану квартиру не у власність держави в особі УМВС України в Хмельницькій області, а одразу передати у власність ОСОБА_1 та видати ордер, гарантувавши при цьому повернення відповідачем позивачу квартири АДРЕСА_7 після завершення будівництва та здачі в експлуатацію житлового будинку.
Судом береться до уваги, що у вищезазначеному листі відповідач просив затвердити рішення спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС №4 від 24.12.2007р., яким вирішено надати ОСОБА_1 - пенсіонеру УМВС України в Хмельницькій області вказану квартиру. 
У рішенні №4 від 24.12.2007р. зазначено, що квартира знаходиться у власності УМВСУ в Хмельницькій області, надається по загальній черзі ОСОБА_1 , який перебуває на квартирному обліку з 15.07.1989р. та знімається з обліку.
Крім того, відповідно до виписки з протоколу спільного засідання адміністрації та профкому УВС Хмельницької області від 15.07.1989р. ОСОБА_1 було поставлено на квартирний облік та видана УМВС в Хмельницькій області картка облікових даних ОСОБА_1 - пенсіонера УМВС України в Хмельницькій області, який стояв на обліку в УМВСУ в Хмельницькій області з датою прийняття на облік 15.07.1989р. та із зазначенням адреси житлової площі, яка надається: АДРЕСА_3 , житловою площею 17,0.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 . Хмельницькому була передана ОСОБА_2 внаслідок звернення відповідача до позивача з листом №14/380 від 07.11.2008р., у якому відповідач просив передати вказану квартиру не у власність держави в особі УМВС України в Хмельницькій області, а безпосередньо у власність ОСОБА_2 та видати ордер.
У даному листі відповідач також просив затвердити рішення спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС №5 від 06.11.2008р., яким і було вирішено надати ОСОБА_2 - пенсіонеру УМВСУ вказану квартиру. 
В рішенні №5 від 06.11.2008р. зазначено, що Міська рада виділила УМВС України в Хмельницькій області вказану квартиру в борг. Квартира надається по черзі на квартирному обліку ОСОБА_1 , який знаходиться на квартирному обліку з 26.03.2001р. та знімається з обліку.
Відповідно до виписки з протоколу спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії управління УМВС в Хмельницькій області від 26.03.2001р. ОСОБА_2 поставлено на квартирний облік та видана УМВС в Хмельницькій області картка облікових даних ОСОБА_2 - пенсіонера УМВС України в Хмельницькій області, який стояв на обліку в УМВСУ в Хмельницькій області з датою прийняття на облік 26.03.2001р. та із зазначенням адреси житлової площі, яка надається: АДРЕСА_1 , житловою площею 36,2, загальною площею 71,21.
Разом з тим, розпорядженням УМВС в Хмельницькій області від 03.12.2008р. №8 задоволено заяву ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та передачу вказаної квартири. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані квартири передані з власності територіальної громади міста саме колишнім працівникам відповідача - пенсіонерам УМВС України в Хмельницькій області, за заявами відповідача (в тому числі - з відповідним гарантуванням подальшої передачі квартири з аналогічними характеристиками з власності відповідача у власність позивача) та з наступним зняттям таких осіб із спеціальної черги (обліку) на житло для колишніх працівників (пенсіонерів) УМВС України в Хмельницькій області. 
Вирішуючи цю справу, суд також бере до уваги те, що обставини погодження державними органами набуття права власності на квартири (виділення квартири працівникам відповідача та їх подальша приватизація) затверджено у подальшому актами державної влади. 
Поряд з цим, суд враховує, що звертаючись із позовом у цій справі, позивач перш за все оспорює бездіяльність УМВС України в Хмельницькій області, щодо передачі квартир з аналогічними характеристиками або вішкодування позивачу вартості наданих квартир, тобто спір по суті виник між державними органами та стосується зобов`язань державних органів.
У справі, що розглядається, прийняття органами державної влади та місцевого самоврядування оспорюваних рішень є одним з етапів процедури набуття працівниками відповідача квартир у власність. Пред`явлений позов фактично стосується права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірні квартири.
Відповідно до частини першої      статті 316 ЦК України      правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою      статті 328 ЦК України      передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
В контексті застосування наслідків недійсності нікчемного правочину судом враховується положення статті 1 Першого протоколу Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Крім того, згідно з правовою позицією ЄСПЛ (рішення від 05.11.2005 у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява №36548/97; рішення від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України", заява №29979/04) потреба виправити минулу помилку державного органу не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (принцип "належного урядування"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. 
З огляду на норми Конвенції, Першого протоколу Конвенції, позицію ЄСПЛ, виключається можливість застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину, в тому числі - позбавляти осіб житла, які його отримали з ініціативи відповідача від позивача та повертати їх позивачу внаслідок нікчемної угоди. 
Згідно позиції Європейського суду з прав людини стосовно важливості принципу "належного урядування" судом враховується, що коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Встановивши наявність порушеного права позивача, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення позивача до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.07.2017р. по справі №924/478/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017р. та постановою Верховного Суду від 03.05.2018р., визначено, що належним способом захисту прав позивача у даному випадку є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з відповідача грошових коштів. 
На виконання вказівок Верховного Суду, позивач звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу Хмельницької міської ради у сумі 951012,80 грн.. 
Колегія суддів враховує, що відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.
Статтею 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.
А відтак, кожна вимога кредитора має бути розглянута та прийняте рішення, яке надсилається кредитору.
Згідно з частиною 8 статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Управління з 03.11.2015р. перебуває у стані припинення.
Згідно ст. 112 ЦК України, у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом; 2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності; 3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів); 4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги. Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом. У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно. Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.
Отже, законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи. 
Апеляційним судом встановлено, що 01.12.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою №02-15-1720 передати однокімнатну квартиру загальною площею 46,3 м2, житловою площею 19,38 м2 та двокімнатну квартиру загальною площею 55,74 м2, житловою площею 30,99 м2 або компенсації вартості загальної площі вищевказаних квартир із розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 м2 житла.
Листом від 05.01.2016р. №10/121/11-2016 Голова комісії з припинення Управління  повідомив про подання до Міністерства клопотання про виділення коштів для можливості виконання взятих на себе зобов`язань перед Хмельницькою міською радою.
Разом з тим, листом №372/121/31-2016 від 17.05.2016р. голова комісії з припинення Управління повідомив позивача про визнання ліквідаційною комісією Управління вимоги про передачу позивачу однокімнатної квартири та двокімнатної квартири, або компенсації вартості загальної площі вищевказаних квартир. З метою виконання взятих за Договором зобов`язань членами ліквідаційної комісії відповідача вирішується питання щодо внесення змін до ліквідаційного балансу Управління, а саме включення даних вимог Міської ради.
За результатом розгляду листів, ліквідаційною комісією визнались кредиторські вимоги позивача.
Разом з тим, колегія суддів оцінює критично доводи в апеляційній скарзі про те, що листи від 05.01.2016р. та від 17.05.2016р. підписані не головою ліквідаційної комісії Семенишиним М.О., а іншим працівником - Гонтарем В.С. , який не був уповноважений на підписання таких листів. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що заступник голови ліквідаційної комісії Гонтар В.С., який підписав вказані листи не мав відповідних повноважень на час їх підписання. При цьому, на вказаних листах зазначена посада особи  підписанта, а саме -  голова ліквідаційної.
Водночас, апеляційний суд враховує той факт, що позивач вже звертався з позовом до суду в межах даних правовідносин (справа №924/478/16) про стягнення 951012,80 грн. боргу та додаткових нарахувань, однак Верховний Суд зазначив, що належним способом захисту прав Хмельницької міської ради у даному випадку є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з Управління МВС у Хмельницькій області грошових коштів. Крім того, звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості з відповідача не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу Управління.
Верховний Суд у постанові від 03.05.2018р. по справі №924/478/16 зробив висновок на основі попередньо встановлених судами обставин, про визнання ліквідаційною комісією Управління вимоги про передачу однокімнатної та двокімнатної квартири, або компенсації вартості загальної площі вказаних квартир; з метою виконання взятих за Договором зобов`язань членами ліквідаційної комісії Управління вирішується питання щодо внесення змін до ліквідаційного балансу Управління, а саме включення зазначених вимог Ради до ліквідаційного балансу, що свідчить про відсутність оспорювання чи невизнання Управлінням вимог Ради. 
Оскільки, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області не оспорювало право Хмельницької міської ради на включення вимог в розмірі 951012,80 грн. до проміжного ліквідаційного балансу боржника, таку кредиторську вимогу, з огляду на її визнання на стадії подання вимог до ліквідаційної комісії та беручи до уваги вищезаначені обставини справи, відповідач зобов`язаний був включити до проміжного ліквідаційного балансу.
З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом тривалого часу здійснював дії по отриманню коштів за квартири, які вибули з володіння органу місцевого самоврядування у власність попередньо визначеним відповідачем особам (на спільному засіданні адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС України в Хмельницькій області 24.12.2007р. та 06.11.2008р.), про що свідчить й звернення Хмельницької міської ради до суду з позовом про стягнення 951012,80 грн. в якості заборгованості. При цьому, передача квартир відбувалась з ініціативи та внаслідок звернень відповідача (державного органу) до позивача (органу місцевого самоврядування) із зазначенням осіб, яким слід передати квартири у власність. Разом з тим, саме відповідач у своїх листах від 30.01.2008р. та від 07.11.2008р. просив позивача затвердити рішення спільного засідання адміністрації, профкому та житлово-побутової комісії УМВС України №4 від 24.12.2007р. та №5 від 06.11.2008р. щодо пенсіонерів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та видати їм ордер, тобто передати вказані квартири з власності громади міста у приватну власність визначених відповідачем осіб. 
Водночас, така передача квартир здійснювалась без відповідних компенсацій зі сторони відповідача (органу державної влади), як органу, за зверненням якого такі квартири були надані позивачем особам, визначеним самим відповідачем. 
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги подальше визнання відповідачем кредиторських вимог Хмельницької міської ради, як компенсації вартості квартир, отриманих колишніми працівниками відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з врахуванням положень 104 - 112 ЦК України, у відповідача виник обов`язок по включенню до проміжного ліквідаційного балансу кредиторської вимоги Хмельницької міської ради.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних щодо зобов`язання відповідача включити до проміжного ліквідаційного балансу боржника вимог позивача.

Щодо розміру заявленого позивачем відшкодування вартості квартир апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до пункту 4.1. Договору при неможливості повернути рівноцінні квартири, сторона - 2 зобов`язується компенсувати стороні - 1 вартість вказаних у пункті 2.1.1. загальної площі квартир, з розрахунку діючої на час повернення ринкової ціни 1 кв.м. Разом з тим суд дійшов висновку про нікчемність даної угоди, у зв`язку з чим до застосування підлягає ст. 1212 ЦК України, яка регулює повернення в натурі безпідставно набутого майна, а у разі неможливості- відшкодування вартості такого  майна, як визначається на момент розгляду справи в суді.
Позивачем при розрахунку вартості компенсації взято за основу площу квартир 102,04 кв.м. (46,3 кв.м. + 55,74 кв.м.) та ринкову вартість квартир виходячи із листа Хмельницького бюро технічної інвентаризації станом на 01.05.2016.
Судом враховується, що позивач здійснював розрахунок вартості квартир виходячи з меншої площі квартир (102,04 кв.м.), а не з більшої площі (102,11 кв.м.), внаслідок чого розрахунок на меншу площу не порушує інтереси відповідача, як особи, з якої позивач бажає стягнути заявлену суму коштів шляхом включення до проміжного ліквідаційного балансу кредиторської вимоги. 
Щодо розрахунку суми, судом враховується лист БТІ від 18.05.2016р. №4245/01-14, в якому міститься інформація станом на 01.05.2016р., складена на основі аналізу цін продажу житла на вторинному ринку м. Хмельницького. 
Вказана інформація надана офіційним органом в відповідній сфері, який несе відповідальність за виконання своїх функцій. 
Зокрема, п. 3 статуту Хмельницького БТІ (в редакції, чинній на момент направлення листів) предметом господарської діяльності БТІ, серед іншого, зокрема є: видача довідок про оцінку об`єктів нерухомості для оформлення договорів купівлі-продажу, спадкування, іпотеки, дарування та інших потреб; статистична розробка і облік даних технічної інвентаризації житлового фонду; проведення комплексу робіт щодо визначення оцінки і переоцінки будівель та споруд всіх форм власності, включи призначені під знос чи відчуження; видача довідок і копій юридичним і фізичним особам відповідно до вимог чинного законодавства; надання юридичним та фізичним особам інформаційних і консультаційних послуг по здійсненню операцій з нерухомим майном. 
А відтак, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, що БТІ є неуповноваженим органом на проведення оцінки та надана ним інформація є неналежним доказом на підтвердження вартості квартир.
Разом з тим, відповідач ані в суд першої інстанції, ані в суд апеляційної інстанції не подав контррозрахунку з посиланням на відповідні докази та із зазначенням ймовірності визначення меншої суми вартості квартир. 
Судом береться до уваги, що згідно з ч. 5 ст. 112 ЦК вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними. Наведена норма визнає погашеними кредиторські вимоги, які, в тому числі не визнані ліквідаційною комісією і кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звернувся до суду. 
Дана норма підлягає застосуванню, саме з моменту одержання кредитором повідомлення про відмову визнання його вимог. 
Враховуючи, що матеріали справи підтверджують виникнення обов`язку відповідача, а також невиконання цього обов`язку станом на час вирішення справи, позов про зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії, включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторську вимогу Хмельницької міської ради у розмірі 951012,80 грн. як визнану, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати залишити за скаржниками.
Керуючись ст. ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                        
УХВАЛИВ:
          Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Господарського суду Хмельницької області від 19.02.2020 р. у справі № 924/831/17 залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року у справі №924/831/17 залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
          Справу №924/831/17 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "25" червня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

        Суддя                                                                                              Василишин А.Р.  

          Суддя                                                                                Олексюк Г.Є.