ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 805/1395/17-а
адміністративне провадження № К/9901/24464/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №   805/1395/17-а
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду (головуючий суддя: О. О. Галатіна) від 30 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду (колегії суддів у складі: І. В. Геращенко, Т.  Г.  Арабей, Г. М. Міронова) від 16 серпня 2017 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 20 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі - ГУ ДМС України в Донецькій області), у якому просила: 
- зобов`язати відповідача вчинити певні дії, спрямовані на вирішення питання щодо реєстрації дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , особи без громадянства, яка народилась в м. Артемівськ Донецької області Україна, - громадянкою України на підставі частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство».
2. Вимоги адміністративного позову мотивовані тим, що у вересні 2014 року вона зверталась до Артемівського МВ ГУ ДМС в Донецькій області з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, дитиною, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства, відповідно до частини третьої статті 8 Закону України «Про громадянство України». Як йдеться з відомостей, викладених в позовній заяві, та документів, додані до неї, позивач вважає, що ГУ ДМС у Донецькій області порушено її право на реєстрацію неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в Україні, громадянкою України.
3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 11 вересня 2017 року позивач звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
5. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
6. 20 жовтня 2017 року на адресу Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якій відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та  апеляційної інстанцій залишити без змін.
7. Вищим адміністративним судом України справа до розгляду не призначалася.
8. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року.
9. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
10. 16 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року у справі № 805/1395/17-а передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Бевзенко В. М. - головуючий суддя Шарапа В. М. , Данилевич Н. А.).
11. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року № 677/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги. Справа до розгляду не призначалась.
12. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 квітня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.
13. Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2020 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 07 вересня 1998 року ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Артемівськ, мати ОСОБА_1 - особа без громадянства та батько ОСОБА_3 - також особа без громадянства.
15. Відповідно до довідки Бахмутської загальноосвітньої школи інтернат І-ІІ ступенів № 1 від 02 грудня 2016 року № 517, яка видана ОСОБА_2 в тому, що вона навчалася з 3 по 9 клас (з 2007-2014 роки) в Артемівський загальноосвітній школі інтернат № 1 та знаходилася на неповному державному забезпеченні.
16. За даними довідки Часів-Ярського професійного технічного училища від 08 грудня 2016 року №  117, яка надана ОСОБА_2 в тому, що вона дійсно навчалася в Часів-Ярському професійно-технічному училищі на ІІІ курсі та перебуває на не повному забезпеченні держави. Із зазначенням терміном навчання 3 роки з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2017 року.
17. В подальшому 12 січня 2017 року позивач зверталася до Артемівського МВ ГУ ДМС України в Донецької області із заявою про набуття ОСОБА_2 громадянства України за територіальним походженням, дитиною, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства.
18. 24 січня 2017 року згідно відповіді Начальника Бахмутського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, позивача повідомлено, що Бахмутським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області проведено перевірку та встановлено, що інформація щодо звернення з приводу набуття громадянства ОСОБА_2 в період з 2014 по 2016 роки відсутня.
19. Позивач не погоджуючись із діями відповідача та вважаючи, що її права порушені звернулася до суду із цим позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
20. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з передчасності звернення позивача із цим позовом, оскільки ним не виконані вимоги щодо подання заяви до міграційного органу про реєстрацію доньки громадянкою України, визначені чинним законодавством. При цьому, суд апеляційної інстанції акцентував увагу на тому, що позивачем не оскаржуються дії або бездіяльність посадових осіб відповідача, що мали місце у 2014 році.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
21. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
22. Доводи касаційної скарги є аналогічним обґрунтуванням його адміністративного позову та апеляційної скарги, зокрема, вмотивована тим, що відповідач повинен був зареєструвати у вересні 2014 року заяву чи звернення ОСОБА_1 про набуття її донькою громадянства України та якщо б відповідач вважав, що документи ОСОБА_1 не відповідають вимогам законодавства України, вони повинні були б, не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів, повернути їх заявнику для усунення недоліків, або повинен був надати письмово аргументовану відмову, як це передбачено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року №   215.
23. Але, якраз тому, що співробітниками відповідача, допустивши помилку не зареєстрували в журналах обліку звернення позивачки, вони вказують, що нібито вона не зверталась з заявою. Однак, з таким твердженням відповідача, який підтримано судами попередніх інстанцій, скаржник не погоджується, оскільки спростовується наступними доказами: листом Артемівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області № 36-2906 від 26 вересня 2014 року, у якому вказано наступне: «В Артемівській МВ ГУ ДМС в Донецькій області з питання отримання громадянства України для своєї доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась громадянка ОСОБА_1 ….». Скаржник наголошує на тому, що саме це листування підтверджує, що позивачка зверталась у вересні 2014 року з відповідною заявою. 
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
24. Враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
25. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, у відповідності до частини 1 статті 341 КАС України, виходить з наступного.
26. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
27. За змістом статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
28. За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
29. Відповідно до частини шостої статті 6 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни та юридичні особи України.
30. Суть спірних правовідносин зводиться до правовідносин реєстрації громадянства України, що регулюється нормами Конституції України, Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ), Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» від 27 березня 2001 року №   215/2001, Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» від 16 серпня 2012 року № 715, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1549/21861 та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.  
31. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 6 Закону № 2235-III громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням.
32. Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону  № 2235-III особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України.
33. Отже, однією з необхідних умов набуття особою громадянства України на підставі вказаної правової норми є те, щоб батьки такої особи були іноземцями, які проживають на території України на законних підставах.
34. Частиною третьою статті 8 Закону № 2235-ІІІ визначено, що дитина, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за клопотанням одного з її законних представників.
35. Відповідно до абзацу 8 статті 1 Закону № 2235-III  дитиною є особа віком до 18 років. 
36. Разом з тим, з метою організації виконання Закону № 2235-III Указом Президента України від 27 березня 2001 затверджено Порядок № 215, який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
37. Пунктом 3 Розділу I Порядку № 215 встановлено, що заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником. Заяву з питань громадянства дитини підписує один з її батьків або інший законний представник дитини.
38. За змістом пункту 5 Порядку № 215 заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. Заява та інші документи з питань громадянства дитини подаються одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника.
39. Зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України затверджені згідно з формами, що додаються до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року №  715.
40. З аналізу наведених правових норм права та вимог підзаконних актів, які регулюють спірні правовідносини вбачається, що головною підставою для реєстрації дитини громадянином України є письмова заява про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням, яка подається особисто батьками дитини (подання заяви у вільній або усній формі  не передбачено), а умовою для реалізації цієї заяви батьків є необхідний перелік документів, що подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, передбачений Порядком № 215.
40. Пунктом 43 Порядку № 215 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням дитиною, яка народилася на території України після 24 серпня 1991 року і не набула за народженням громадянство України та є особою без громадянства або іноземцем (частина третя статті 8 Закону № 2235-III), один із батьків дитини або інший законний представник подає документи, передбачені підпунктами «а» - «г» пункту 39 зазначеного Порядку, а також копію свідоцтва про народження дитини.
41. Підпунктами «а» - «г» пункту 39 Порядку № 215 передбачені наступні документи, а саме: а) заява про оформлення набуття дитиною громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм) дитини; в) заяву дитини віком від 14 до 18 років про згоду щодо набуття громадянства України; г) один із таких документів:  декларацію про відсутність у дитини іноземного громадянства - для дітей, які є особами без громадянства; зобов`язання припинити іноземне громадянство - для дітей, які є іноземцями. Для дітей-іноземців, які є громадянами (підданими) кількох держав, - зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається для дітей, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є діти, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України.
42. Крім того, Суд звертає увагу на вимоги статті 16 Закону № 2235-III, відповідно до якої обов`язковою умовою набуття громадянства  України дітьми віком від 14 до 18 років передбачає згоду дитини, яка надається нею під час набуття громадянства України.
43. Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, у матеріалах справи відсутні будь-які докази подання позивачем до міграційної служби заяви встановленого зразка, за якою проводиться реєстрація дитини громадянином України на підставі приписів частини третьої статті 8 Закону №  2235-III відповідно до вимог наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року № 715. 
44. За вимогами Порядку № 215 кожна заява з громадянства та додані до неї документи формуються в окрему справу. Відомості  про отриману  заяву  вносяться  до  журналу  форми 51, ведення  якого  передбачено наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» від 16 серпня 2012 року № 715, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1549/21861.
45. Однак, суди дослідивши Журнал обліку заяв з прийняття до громадянства України за статтями 7, 8, 10-15 Закону № 2235-III форми 51, який заведено 01 серпня 2012 року, встановили відсутність відомостей щодо звернення позивача із заявою про реєстрацію дитини громадянкою України. А тому, жодні наявні в матеріалах справи документи не підтверджують факт належного звернення позивача до міграційної служби із заявою та визначеними законодавцем документами, що мають долучатися до вищезазначених заяв з метою реєстрації ОСОБА_2 громадянкою України.
46. Суд касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції правомірно не взяв до уваги доводи скаржника про звернення із відповідною заявою до Артемівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області у 2014 році, що підтверджено листом начальника зазначеного органу (а.с.26), та правильно враховав пояснення відповідача щодо обставин звернення ОСОБА_1 , яка фізично не мала змоги звернення у передбаченому порядку із відповідною заявою щодо набуття громадянства своєї доньки, оскільки в 1994 році втратила свій паспорт колишнього СРСР зразку 1974 року, який був оформлений на території Азербайджанської РСР у 1985 році та в подальшому не вживала заходів щодо оформлення документів про її громадянський статус та на право перебування в Україні, що перешкоджало її ідентифікації.
47. До того ж, позивачем не оскаржуються дії або бездіяльність посадових осіб Артемівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, що мали місце у 2014 році.
48. Враховуючи наведені норми права та фактичні обставини справи, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про передчасність звернення позивача із цим позовом, оскільки ним не виконані вимоги щодо подання заяви до міграційного органу про реєстрацію доньки громадянкою України, визначені наведеними вище нормами Закону.
49. Суд також звертає увагу, що так, згідно вимог частини третьої статті 8 Закону № 2235-III, коли певна особа є ще дитиною, то відповідне клопотання про реєстрацію її громадянином України подають її батьки. Проте, Закон № 2235-III не забороняє іноземцям чи особам без громадянства, які досягли повноліття звернутись до відповідного органу влади з заявою про реєстрацію громадянином України безпосередньо, якщо цього раніше не зробили його батьки.
50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
51. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
52. Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої та апеляційної інстанцій, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судові рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
53. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.
54. Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин. 
55. Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року у справі № 805/1395/17-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко
Судді                                                                                                    І. В. Дашутін
                                                                                                    О. О. Шишов