Постанова
Іменем України
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/18429/15-ц
 
провадження № 61-33225св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України,
особа, яка подала касаційну скаргу, -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду м. Києва  від 04 травня 2016 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Лапчевської О. Ф., Корчевного Г. В., та представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Вербової І. М.,         Саліхова В. В., Соколової В. В.,

 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - ПАТ «Укргазвидобування») про стягнення коштів.
 
Позовна заява мотивована тим, що 30 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») і        ПАТ «Укргазвидобування» було укладено договір кредитної лінії, предметом якого є надання останньому грошових коштів у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, яке буде здійснюватися окремими траншами на умовах, визначених цим договором, у межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 грудня 2014 року.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 28 листопада 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір поруки, за умовами якого він зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії            від 30 вересня 2013 року. У пункті 2.2. договору поруки сторонами погоджено, що загальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором не може перевищувати 46 000 000,00 грн. Крім того, договором поруки встановлено, що у разі невиконання позичальником забезпечених порукою зобов`язань, поручитель доручає кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків поручителя (в національній та/або іноземній валюті), відкритих (чи тих, що будуть відкриті) ним у кредитора у сумах, що підлягають сплаті за договором кредиту та будь-яким іншим договором, укладеним між позичальником та кредитором, щодо погашення заборгованості за кредитом, нарахованими процентами за користування ним, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені. Поручитель доручає кредитору здійснювати таке договірне списання у сумі, визначеній кредитором самостійно на підставі договору кредиту, будь-яку кількість разів протягом строку дії цього договору до повного виконання будь-яких зобов`язань поручителя перед кредитором за цим договором. При цьому сторони погодили, що договірне списання з будь-якого поточного рахунку поручителя є заздалегідь погодженим і не потребує повідомлення поручителя та/або позичальника в будь-якій формі.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 20 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» було здійснено списання з його депозитного рахунку у національній валюті та поточного рахунку у доларах США, які відкриті у ПАТ «Дельта Банк», грошові кошти у загальному розмірі, що є еквівалентом 46 000 000,00 грн.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» на його користь грошові кошти у розмірі            46 000 000,00 грн та нараховані проценти у розмірі 4 769 506,85 грн, оскільки вважав, що у боржника з 20 лютого 2015 року виникли перед ним зобов`язання у межах суми погашеної кредитної заборгованості та суми нарахованих процентів за кредитом у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України відповідно до вимог статті 1054 ЦК України.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада           2015 року до участі у справі в якості третіх осіб,які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Національний банк України і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
 
Короткий зміст судових рішень
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого           2016 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 46 000 000,00 грн.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 3310,73 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після списання ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів шляхом перерахування з рахунків поручителя на рахунок ПАТ «Укргазвидобування» виникли правовідносини стосовно відшкодування витрат, які поручитель поніс виконанням зобов`язань за кредитним договором.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову            ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що перерахування банком коштів з рахунку поручителя на позичковий рахунок боржника на погашення заборгованості боржника за кредитним договором не вважається погашенням заборгованості в грошовій формі, яку мав право приймати банк, а тому зобов`язання залишається невиконаним.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу              ОСОБА_1 відхилено.
Рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року залишено без змін.
 
Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та короткий зміст судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду цієї заяви
 
02 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року за нововиявленими обставинами.
 
Заява мотивована тим, що 01 квітня 2019 року ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру судових рішень дізнався про нові обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: 26 червня 2018 року Печерським районним судом м. Києва постановлено ухвалу у справі                № 757/27092/18-к відносно досудового розслідування кримінального провадження № 12017000000000480, у якій розтлумачені обставини щодо перебування ПАТ «Укргазвидобування» у державній власності. З цієї ухвали вбачається, що ПАТ «Укргазвидобування» не знаходиться у державній власності, не є юридичною особою публічного права та не є суб`єктом господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, а отже ПАТ «Укргазвидобування» не відноситься до переліку підприємств, установ, організацій та об`єднань, що належить до сфери управління будь-якого державного органу, у тому числі Міністерства енергетики та вугільної промисловості.
Наведені обставини існували з 13 червня 2012 року (день створення підприємства) і не були відомі апеляційному суду на момент ухвалення рішення від 04 травня 2016 року, а також не були відомі заявнику. Вказані нововиявлені обставини впливають на юридичну оцінку обставин, встановлених Апеляційним судом м. Києва у рішенні від 04 травня            2016 року та повністю спростовують доводи ПАТ «Дельта Банк», викладені в апеляційній скарзі щодо перебування ПАТ «Укргазвидобування» у державній власності.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року за нововиявленими обставинами.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні положень статті 423 ЦПК України та виступають лише в якості переоцінки доказів, на яких ґрунтується рішення суду, а тому не можуть бути підставою для перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року за нововиявленими обставинами. Крім того, суду відсутні підстави вважати, що обставини, на які посилається заявник, не були йому відомі на момент ухвалення рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції                  від 04 травня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду апеляційної інстанції від 31 липня 2019 року скасувати та задовольнити заяву про перегляд рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами, скасувавши його і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 26 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .
 
Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1111/0/226-20 і протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня    2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що вона не приймала участі у справі, разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вирішив питання про її права та інтереси, оскільки відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 01 квітня 2016 року, укладеного із ОСОБА_1 , до неї перейшло право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» щодо виплати 46 000 000,00 грн. Вказує, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції не врахував, щовідповідно до частини другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. З урахуванням вказаного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що після списання ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів шляхом перерахування з рахунків поручителя на рахунок ПАТ «Укргазвидобування» виникли правовідносини стосовно відшкодування витрат, які поручитель поніс виконанням зобов`язань за кредитним договором, а суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду, яке відповідає закону.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 мотивована тим, що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції не врахував, що 01 квітня 2019 року позивачу у справі стали відомі нові обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, те, що ПАТ «Укргазвидобування» не є юридичною особою публічного права та не є суб`єктом господарювання, у статному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків, а отже останнє не відноситься до переліку підприємств, установ, організації та об`єднань, що належать до сфери управління будь-якого державного органу, у тому числі Міністерства енергетики та вугільної промисловості. Вищезазначені нововиявлені обставини беззаперечно впливають на юридичну оцінку обставин, які встановлені Апеляційним судом Київської області у рішенні від 04 травня 2016 року.
 
Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги
 
АТ «Укргазвидобування» подало відзиви на касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
30 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Укргазвидобування» було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1, за умовами якого кредитор зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування окремими частинами на умовах, визначених кредитним договором, у межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 грудня 2014 року.
 
08 листопада 2013 року між Національним банком України і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір застави майнових прав, предметом якого є майнові права за кредитним договором від 30 вересня 2013 року.
 
14 липня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий (для своїх)» у гривнях, відповідно до якого останній розмістив у банку грошові кошти (вклад) у розмірі 4 000 000,00 грн зі строком розміщення вкладу до 19 липня 2015 року на вкладному рахунку № НОМЕР_1 .
 
16 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах CШA, відповідно до якого останній розмістив у банку грошові кошти (вклад) у розмірі 1 694 034,46 дол. США зі строком розміщення вкладу до 16 березня 2015 року на вкладному рахунку № НОМЕР_2 .
 
28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору від 30 вересня 2013 року. Сторони цього договору погодили, що загальний обсяг відповідальності поручителя не може перевищувати в еквіваленті 46 000 000,00 грн.
Відповідно до пункту 1.3 договору поруки поручитель доручив кредитору у разі невиконання позичальником забезпечених порукою зобов`язань здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків поручителя, відкритих у ПАТ «Дельта Банк».
 
20 лютого 2015 року з рахунків позивача № НОМЕР_1 і                             № НОМЕР_2 було списано відповідно 4 000 000,00 грн і            1 535 199,04 дол. США у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2013 року, що підтверджується меморіальними ордерами №№ 17488373, 17488827, 17487664 та виписками з рахунків позивача від 30 червня 2015 року і 14 липня 2015 року. Всього з рахунків ОСОБА_1 було списано 46 000 000,00 грн.
 
Листом від 23 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором здійснено списання коштів у рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 46 000 000,00 грн.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року         № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального              кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень                  Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін                       до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційних скарг ОСОБА_2 і представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України                   від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційні скарги ОСОБА_2 і представника ОСОБА_1 -           ОСОБА_5 підлягають залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
Щодо рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року
 
У частині четвертій статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Звертаючись до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року,  ОСОБА_2  вказувала, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги               від 01 квітня 2016 року, укладеного із ОСОБА_1 , до неї перейшло право вимоги до ПАТ «Укргазвидобування» щодо виплати 46 000 000,00 грн, тому оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та інтереси.
 
Із матеріалів справи вбачається, що, не погоджуючись із рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року, ОСОБА_1 оскаржив його в касаційному порядку, однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року його касаційну скаргу відхилено, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 4 травня 2016 року - залишено без змін.
Крім того, постановою Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року.
 
Вказане свідчить про відсутність у  ОСОБА_1 права вимоги до          ПАТ «Укргазвидобування» щодо виплати 46 000 000,00 грн, яке згідно з договором про відступлення прав вимоги від 01 квітня 2016 року було передано  ОСОБА_2 .
 
Таким чином, обставини, зокрема, щодо права поручителя на стягнення грошових коштів із боржника, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, тому ці обставини під час розгляду касаційної скарги  ОСОБА_2 доказуванню не підлягають, оскільки також стосуються останньої.
 
Так, залишаючи без змін рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходила з наступного.
 
У частині другій статті 566 ЦК України визначено, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
 
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку, призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до нього припинення.
 
Постановою правління Національного банку України від 30 жовтня          2014 року № 692/БТ ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії проблемних та запроваджено ряд обмежень банків в його діяльності, в тому числі погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі (крім набуття права власності на об`єкти застави за погодженням з куратором банку).
 
Отже, укладання договору поруки між ПАТ «Дельта Банк» і                ОСОБА_1 та списання грошових коштів було здійснено під час дії вказаної постанови Національного банку України.
 
Таким чином, враховуючи обмеження, встановленні Національного банку України щодо списання коштів, ПАТ «Дельта Банк» мав право приймати погашення заборгованості за кредитним договором лише у грошовій формі.
 
Погашення поручителем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у грошовій формі здійснено не було.
 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» 14 травня 2015 року повернуло ОСОБА_1 списані кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку.
 
Згідно з витягу з протоколу від 29 квітня 2015 року № 1 засідання Комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, відповідно до наказу Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта банк»               від 11 березня 2015 року № 67 щодо перевірки правочинів (догорів) в АТ «Дельта банк» поновлено в системах банку бухгалтерського обліку кредитів згідно з планом рахунків бухгалтерського обліку банків України договорів кредитних ліній від 28 серпня 2013 року і від 30 вересня 2013 року.
 
Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки зобов`язання за договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року не виконано належним чином, грошові кошти ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором не вносились, а приймати інше виконання, ніж грошове, банк не мав права, з огляду на обмеження регулятора.
 
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_2 не свідчать про помилковість висновків суду апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, є аналогічними доводам касаційної скарги ОСОБА_1 , які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року було відхилено, та не можуть бути підставою для скасування рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 травня 2016 року, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Щодо ухвали Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
 
Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 423 ЦПК Українинововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
 
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, необхідно розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
 
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.
Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.
 
Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).
 
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.
 
Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК Україниє підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
 
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
 
Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, що обставини, на які посилається  ОСОБА_1 як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, а по суті є переоцінкою доказів, які були оцінені судом в процесі розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд враховує, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу               res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Ponomaryov v. Ukraine,          № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
 
Процедура скасування остаточного судовогорішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (Pravednaya v. Russia,   № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
 
Доводи касаційної скарги представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційні скарги   ОСОБА_2 і - представника            ОСОБА_1 - без задоволення, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду м. Києва  від 04 травня 2016 року залишити без змін.
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович