КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД       

Справа № 753/16525/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2042/2020
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
10 червня 2020 року                                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року у складі судді Кириченко Н.О.,
у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Головного управління національної поліції у м. Києві про стягнення грошової компенсації, відшкодування моральної шкоди, упущеної (втраченої) вигоди, судових витрат,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КП «Київблагоустрій»), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),  Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), Київської міської ради (далі - КМР), Головного управління національної поліції у м. Києві (далі - ГУ ПН у м. Києві) про стягнення грошової майнової компенсації, моральної шкоди, упущеної (втраченої) вигоди.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що є власником нежитлового приміщення, загальною площею 278,9 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 23-26 серпня 2016 року співробітники КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) знищили вищевказане нежитлове приміщення, відкрито заволоділи конструктивними елементами, обладнанням, будівельними матеріалами, чим завдали позивачу матеріальну шкоду. 
Зазначено, що вчинення вчинених дій стало можливим через недбале ставлення до своїх службових обов`язків співробітників патрульної служби ГУ НП у м. Києві, які не забезпечили збереження нежитлового приміщення, внаслідок чого завдали позивачу моральних страждань. У зв`язку з чим, просить суд стягнути солідарно з відповідачів грошову компенсацію майнової шкоди в розмірі 8 821 000 грн., моральну шкоду в розмірі      1 000 000 грн., понесені ним збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 817 000 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на, на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення районного суду та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно дослідив докази додані до позовної заяви і зробив протилежний обставинам справи  висновок, при цьому виявив незнання норм законів які регулюють спірні правовідносини, а саме правовий статус вбудованих приміщень в багатоквартирному будинку та обсяги землекористування власників нерухомого майна, а також, що нерухоме майно не підпадає під дію ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», відповідно контроль регулюється ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».
Скаржник вказує, що висновок суду про відсутність доказів належності знищеного його майна спростовується доданим до позову доказами, а саме правовстановлюючими документами на нерухоме майно, відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно технічними та дозвільними документами, звіту про незалежну оцінку нежилого приміщення, що в сукупності доказують право власності позивача на знищене майно.
Також позивач посилається на обставини, викладені у позовній заяві.
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу представники відповідачів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 просили апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року залишити без змін.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 вересня 2017 року скасовано, провадження у справі закрито.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва 17 жовтня 2017 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим ухвалою Київського апеляційного суду від 11.09.2019 року у якості правонаступників ОСОБА_2 залучено:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..
Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 в інтересах позивачів, правонаступників  ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_15 в інтересах ГУ ПН у м. Києві, Стецину І.В. в інтересах КП «Київблагоустрій» виконавчого органу КМР (КМДА),  Ходоровича О.М. в інтересах ВО КМР (КМДА) та КМР, які просили відхилити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 Відповідно до вимог  ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції  не обмежений доводами  та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення  норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог  і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам  рішення  суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є власником нежитлового будинку площею 278,9 кв. м, розташованого на АДРЕСА_1 ( літ. «А »), на підставі свідоцтва про право власності від 30 січня 2015 року серії СТА № 344648 (т.1 а.с. 24).
Рішенням КМР від 05 березня 2015 року № 210/1075 позивачу, як фізичній особі надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування нежитлового будинку, магазину, що знаходиться на АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 32).
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивачів було долучено до матеріалів справи копії договорів купівлі-продажу Ѕ частини нежитлового будинку (приміщення) від 27 лютого 2014 року між  ПП «Алемак Плюс» та  ОСОБА_2 , відповідно до яких останній,  сплативши власнику 100 000грн., набув право власності на об`єкти нерухомого майна пл.174,2 кв.м., за адресою по АДРЕСА_1               (т. 3 а.с.221-226).
Встановлено, що за результатами проведення перевірки правомірності встановлення малих архітектурних форм (тимчасових споруд) на АДРЕСА_1 , інспектором КП «Київблагоустрій» встановлено факт порушення правил благоустрою м. Києва, а саме - розміщені елементи благоустрою (тимчасові споруди) за відсутності відповідної проектно-дозвільної документації.
У зв`язку з цим департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища  видано припис від 29 липня 2016 року № 1612509, відповідно до якого  запропоновано усунути виявлені порушення у триденний термін шляхом надання проектно-дозвільної документації на розміщення вищевказаних споруд та попереджено, що у разі невиконання вимог припису будуть вжиті заходи, передбачені чинним законодавством.
 Між тим, зазначений припис нікому не вручено, а зроблена на приписі відмітка «від підпису відмовився» носить неконкретний характер, остільки не містить інформації щодо особи, яка відмовилася ставити підпис на приписі (т.1 а.с.46, 132).
Встановлено, що  17 серпня 2016 року Департаментом КМР прийнято рішення (доручення) № 386/08-16 про демонтаж вказаних самовільно встановлених елементів благоустрою (т. 1 а.с.134-135) й протягом 25-27 серпня 2016 року силами                              КП «Київблагоустрій» та підрядної організації було проведено демонтаж встановлених елементів благоустрою, розташованих на АДРЕСА_3 , складено відповідні акти з описом майна (т.1 а.с. 136-153).
  Ухвалюючи рішення, районний суд виходив з підстав недоведеності заподіяння діями відповідачів ОСОБА_2  шкоди внаслідок дій, спрямованих на демонтаж  належного йому нерухомого майна згідно припису № 1612509 та доручення Департаменту № 386/08-16.
Разом з тим, повністю з висновками районного суду погодитися неможливо, враховуючи таке.
Положенням ч. 1 ст. 319 ЦК України декларовано право власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Однією з підстав виникнення зобов`язання є завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, зокрема, шляхом відшкодування збитків або іншим способом відшкодування майнової шкоди.
Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Аналізуючи зміст наведеної норми можна зробити висновок, що зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.
При цьому, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (ч. 1 ст. 1190 ЦК України).
Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач просив стягнути солідарно з відповідачів компенсацію завданої майнової шкоди у розмірі 8 821 000 грн., моральної шкоду у розмірі 1 000 000 грн., а також понесені збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 817 000 грн. 
Відповідно до ч.1 ст.1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Визнаючи недоведеним факт знищення належного позивачу нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 , районний суд  не дав  оцінки долученим до  справи доказам щодо факту його реальної наявності, що узгоджується з даними  свідоцтва про право власності на нерухоме майно та його реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, технічним паспортом на нерухоме майно, рішенням КМР №210/1075 від 05.03.2015року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі ОСОБА_2 на АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлового будинку, магазину (а.с. 23-33 т.1)
Відповідно до справи, 23.08.2016 року покійний ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів з заявою про порушення кримінальної справи за фактом  знищення належного йому майна, зазначаючи, що 23.08.2016 року, приблизно о 04 год., невідомі особи демонтували та пошкодили належне йому  торгове приміщення-павільйон за адресою АДРЕСА_1 (а.с.112-115 т.2).
Як убачається з матеріалів справи,  на підставі заяви за зазначеною адресою 0 7 год. 20 хв. 23.08.2016 року оперативною групою Дарницького УП ГУ НП в м. Києві було здійснено виїзд, за наслідками якого встановлено факт пошкодження працівниками КП «Київблагоустрій»  належного  позивачу МАФу, у якому виявлено  зламані двері,  вибиті вікна, руйнування задньої стінки.  Огляд місця події супроводжувався з застосуванням  технічних засобів фіксації й долучені фотографії засвідчують факт перебування приміщення в стані руйнації, а також те, що побудовано  нежитлове приміщення з полегшених збірно-розбірних конструкцій  (а.с.117-124 т.2). 
Відповідно до матеріалів, за фактом знесення працівниками благоустрою належну ОСОБА_2 тимчасову споруду (МАФ) по АДРЕСА_1 порушено кримінальну справу, відомості про яку внесено до  ЄРДР 21.09.2016 р. (а.с.126 т.2).
Встановлено, що листом №043-1010 від 31.08.2016 р. на звернення ОСОБА_2 директор КП «Київбагоустрій» підтвердив факт демонтажу тимчасових споруд  по АДРЕСА_1 .
Згідно долучених до справи письмових пояснень представника КП «Київбагоустрій»,  складений провідним інспектором КП Козаком А.В. припис №1612509 стосувався тимчасової споруди розміщеної по АДРЕСА_1 ,  піддаючи сумніву його належність позивачу у зв`язку з тим, що виявлена споруда збудована із полегшених  залізних збірно-розбірних конструкцій та була встановлена без необхідної проектно-дозвільної документації (а.с.129 т.1).
Між тим, у справі відсутні докази  вручення посадовою особою КП «Київблагоустрій» припису саме власнику майна.
Колегія суддів відхиляє й доводи про те, що на належній нерухомості були відсутня поштова адреса, остільки зазначена обставина не спростовує незаконність дій КП «Київблагоустрій».
 Зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що саме з вини відповідальних осіб КП «Київблагоустрій» було вчинено дії щодо знищення належного ОСОБА_2 майна. 
Окрім цього, колегія суддів враховує й відсутність у справі опису технічної характеристики побудови.
Так, відповідно до технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення) по АДРЕСА_2 , складеного ТОВ «БК МПК» 20.10.2014р., зазначено, що за вказаною адресою розташовано належний ОСОБА_2 нежитловий будинок, пл. 278,9 кв.м., проте на підставі яких технічних характеристик було віднесено споруду до нежитлового будинку, до технічного паспорту доказів не долучено (а.с.25-30 т.1). 
Не було надано представником  позивача зазначеної складової технічного паспорту  на пропозицію суду й під час розгляду справи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Разом з тим, як убачається зі справи, саме на підставі складеного технічного паспорту  ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності  на нерухоме майно, як на нежитловий будинок й внесено інформацію до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, а також КМР винесено рішення про  надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування житлового будинку  (а.с.23, 24, 29 т.1).
Згідно звіту про незалежну оцінку, складеного 26 серпня 29016 року ТОВ «Чіріков Консалт», станом на 26 серпня 2016 року вартість нежитлового будинкуплощею 278,9 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1 (літ. « А»), визначено в сумі 8 821 000 грн., виходячи з вартості 1 кв.м. еквіваленту  1248,7 дол. США ( а.с.7-47 т.2).
Між тим, зазначений звіт визнати належним та допустимим доказом по справі не можна, остільки відповідно до його змісту, оцінювач не здійснював безпосередній огляд приміщення, як то передбачено положеннями національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», та не враховував його технічні характеристики, що піддає сумніву правильність викладених у ньому висновків, а також визначав  ринкову вартість майна, з метою продажу, а не його реальну вартість. 
Також підлягає до врахування і та обставина, що термін дії звіту сплинув 26 лютого 2017 року.
Окрім цього, відповідно до змісту звіту, базою оцінки визнано ринкову вартість земельних поліпшень, в той час  як  згідно рішення Київради земельна ділянка для обслуговування  приміщення передана в короткострокову оренду, строком на 5 років.
З урахуванням  зазначених обставин, колегія суддів не може покласти у основу рішення й долучену до справи аналітичну довідку, складену ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія», у якій зазначено, що ринкова вартість нежитлової нерухомості  торгівельного призначення по Дарницькому району м. Києва на 28 лютого 2020р. в середньому складає 24 000грн. (а.с.213 т.3).
Отже,  належних та допустимих доказів оцінки вартості знищеного майна, до справи не долучено.
Відповідно до справи, 05 вересня 2016 року Департаментом КМР ОСОБА_2 видано декларацію про початок виконання будівельних робіт із реконструкції нежитлових приміщень, що знаходяться на АДРЕСА_2 (т.1. 116-118). 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції сприяючи учасникам судового розгляду справи в реалізації ними прав, судом роз`яснювалося право заявити клопотання про призначення по справі відповідної експертизи на предмет визначення вартості пошкодженого майна. 
Між тим, таке клопотання заявлено не було. Відмовився заявляти відповідне клопотання  й представник позивачів.
Відповідно до ч. 1-4 ст.12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про  необхідність врахування вартості пошкодженого майна згідно договорів купівлі-продажу від 27.02.2014 року, в сумі                  100 000грн. (а.с.221-226 т.3). 
З огляду на викладене, рішення районного суду, як постановлене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Вирішуючи спір, колегія суддів враховує конкретні обставини справи й визнає вартість знищеного майна у сумі 100 000 грн. та вважає за необхідне на користь кожного із спадкоємців майна покійного з КП «Київблагоустрій», як винної у заподіянні матеріальної шкоди особи, стягнути по 14 285 грн.71 коп. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.   
У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.
Дії працівників поліції після звернення ОСОБА_18 узгоджуються з положеннями ЗУ «Про  Національну поліцію», вимогами  Дисциплінарного статуту  органів внутрішніх справ. На підставі п.п.1,2 п.2 Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затверджені наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377. 
Заява потерпілого була зареєстрована у відповідному  журналі Дарницького управління поліції, на місце події була направлена слідчо-оперативна група, за фактом пошкодження майна, працівниками поліції внесено відомості до ЄРДР.
Враховуючи викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, колегія суддів визнає вимоги позову до ГУ НП у м. Києві, інших відповідачів, а також про стягнення упущеної вигоди, моральної шкоди безпідставними та необґрунтованими. 
При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, не доведення належними та допустимими доказами  факту заподіяння збитків, а також те, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (ч.1 ст.1219 ЦК). 
З огляду на викладені обставини та урахуванням положень ч.1 ст.141, ст.137 ЦПК України,  колегія суддів дійшла висновку про  наявність правових підстав до стягнення з відповідача, на користь правонаступників ОСОБА_2 по 172 грн., кожному, судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору (15055,32 *100:1063800 * 0,97).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року скасувати, ухвали нове судове рішення.
Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_3 в інтересах діє ОСОБА_6 компенсацію майнової шкоди в розмірі 14 285 грн. 71 коп. та 172 грн. судових витрат.
Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_4 в інтересах діє ОСОБА_6 компенсацію майнової шкоди в розмірі 14 285 грн. 71 коп. та 172 грн. судових витрат.
Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_5 в інтересах діє ОСОБА_6 компенсацію майнової шкоди в розмірі 14 285 грн. 71 коп. та 172 грн. судових витрат.
Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_7 компенсацію майнової шкоди в розмірі 14 285 грн. 71 коп. та 172 грн. судових витрат.
Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_8 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 компенсацію майнової шкоди в розмірі 14 285 грн. 71 коп. та 172 грн. судових витрат.
Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_10 компенсацію майнової шкоди в розмірі 14 285 грн. 71 коп. та 172 грн. судових витрат.
Стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_11 компенсацію майнової шкоди в розмірі 14 285 грн. 71 коп. та 172 грн. судових витрат.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ перехідних положень ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:  
 
Судді: