ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 липня 2020 року           справа №360/816/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,   розглянув   в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 р. (у повному обсязі складено 25 березня 2020 року у м. Сєвєродонецьк) у справі  № 360/816/20 (головуючий І інстанції суддя Т.В. Смішлива)  за позовом   ОСОБА_1  до  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області   про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
                                              ВСТАНОВИВ:
25 лютого 2020 року  позивач  звернувся  до суду з позовом до  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, в якому  просив  визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 903/2020 від 04.02.2020 року про відмову в перерахунку (переведенні) його з пенсії за віком на пенсію відповідно до п. 10, п. 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року; зобов`язати відповідача призначити йому пенсію згідно п. 10, п. 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року, починаючи з 31.01.2020 року, врахувавши період його роботи з 05.05.1976 року по 14.06.1978 року та з 15.04.2006 року по 15.11.2010 року як роботу на державній службі (а.с. 1-2).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року  адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04.02.2020 № 903/2020 ( ОСОБА_1 ).
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (місце знаходження: 93404, Луганської області, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, код ЄДРПОУ 21792459) здійснити переведення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII  з 31.01.2020 з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 51-56).
Не погодившись  із  судовим  рішенням,  відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить   рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що основним критерієм, за яким визначається можливість зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.
Час роботи в органах місцевого самоврядування, в тому числі на виборних посадах, зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 до 4 липня 2001 року, тобто по дату набуття чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
Крім того, у наданому позивачем розрахунку стажу державної служби на ім`я ОСОБА_1 у колонці № 6 (нормативний акт, на підставі якого нарахований стаж державної служби)  у строці № 1 колонки № 6, щодо служби в лавах Радянської Армії, зазначено постанову Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 року № 1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів».
Постанова Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 року № 1049 регулює лише умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років, а не право на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».
Щодо посилання  у строці № 1 колонки № 6  на постанову Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, постанову Кабінету Міністрів України  від 10.11.1994 року № 758, постанову Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, то вони втратили чинність.
З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що правомірно було відмовлено позивачу у переведенні на пенсію відповідно до п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року.
За унормуванням  ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів  та вимог апеляційної скарги.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до ч. 1  ст. 311 КАС України.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення (а.с. 4-5, 14 зв.б.).
За розпорядженням № 264 від 31.01.2018 позивачу призначено пенсію за віком з 01.02.2018 (а.с. 24).
28.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії про державну службу), надавши серед іншого розрахунок стажу державної служби позивача без номера та без дати (а.с. 12, 35-36).
Згідно розрахунку стажу державної служби без номера та без дати виданого Сєвєродонецьким міським судом, загальний стаж державної служби позивача на день звільнення (26.04.2019) складає 23 роки 1 місяць 26 днів.
Рішенням від 04.02.2020 № 903/2020 ( ОСОБА_1 ) позивачу відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію за Законом України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю  на день звернення необхідного стажу роботи 20 років на посаді державного службовця (а.с. 13-14, 44-45).
Зі змісту рішення вбачається, що згідно записів трудової книжки від 07.10.1975 позивачу зараховано до стажу державної служби періоди роботи: з 07.09.1997 по 31.03.2006 на посаді помічника голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області - 8 років 6 місяців 24 дні; з 06.06.2011 по 26.04.2019 на посаді судового розпорядника Сєвєродонецького міського суду Луганської області - 7 років 10 місяців 20 днів.
Відповідач вказав, що неможливо зарахувати до стажу державної служби період роботи з 15.04.2006 по 15.11.2010 на посаді голови Борівської селищної ради V скликання - 4 роки 7 місяців та період з 05.05.1976 по 14.06.1978 проходження служби в лавах Радянської Армії - 2 роки 1 місяць 9 днів, оскільки це не передбачено статтею 25 Закону № 3723- XIІ та актами Кабінету Міністрів України.
Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем рішення № 903/2020 від 04.02.2020 року про відмову в перерахунку (переведенні) його з пенсії за віком на пенсію відповідно до п. 10, п. 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» в редакції, що діє з 01.05.2016 року.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
За унормуванням частини першої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.
Положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
За приписами  пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283) встановлено, що до стажу державної служби включаються, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Таким чином, з наведених положень слідує, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначає, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в порядку встановленому КМ України. 
Приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 6 Порядку № 637 встановлено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної  безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки.
З матеріалів справи вбачається, що позивач при звернені до відповідача із заявою про призначення пенсії надав військовий квиток.
Таким чином, період проходження військової служби в Радянській Армії з 05.05.1975 по 16.06.1978 повинен бути  зарахований до стажу державної служби.  
Щодо не зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача селищним головою Борівської селищної ради 5 скликання, суд зазначає наступне.
За визначенням статті першої Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
В статті 2 Закону № 2493-III визначено поняття посадової особи місцевого самоврядування, зокрема, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Так, посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (стаття 3 Закону № 2493-III).
Стаття 14 Закону № 2493-III встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад.
В частині сьомій статті 21 Закону № 2493-III (в редакції, яка діяла у спірний період) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.
Частиною сьомою статті 21 Закону № 2493-III окреслено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (застосовується з 01.10.2017).
У відповідності до частини десятої статті 21 Закону № 2493-III (в редакції, яка діяла у спірний період з 15.04.2006 по 15.11.2010) посадовим особам місцевого самоврядування, які працювали на виборних посадах в органах місцевого самоврядування 8 років і більше, або протягом повних двох і більше скликань, починаючи зі скликання 1990 року, за винятком припинення повноважень з причин, визначених статтею 78, пунктами 2, 3, 4 частини першої, частиною другою статті 79 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктами 1, 2, 6 частини першої і пунктом 1 частини другої статті 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", за наявності страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається пенсія відповідно до цього Закону незалежно від того, де вони працювали перед призначенням пенсії. У цих випадках пенсія обчислюється у порядку, передбаченому для державних службовців, із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, за останньою займаною виборною посадою на день призначення пенсії.
Частину десяту статті 21 Закону № 2493-III виключено на підставі Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 - застосовується з 01.10.2017.
Пенсійне забезпечення державних службовців регулюється статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII). 
У статті 37 Закону № 3723-ХІІ обумовлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).
Пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Правилами пункту 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII , зокрема:
- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;
- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ).
З аналізу наведених норм видно, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, мають особи:
- які станом на 01.05.2016 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України;
- які станом на 01.05.2016 мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України.
За змістом частини другої № 3723-XII установлювались такі категорії посад державних службовців:
- перша категорія: посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їx перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, iншi прирівняні до них посади;
- друга категорія: посади керівників ceкpeтapiaтiв комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Miнicтpiв України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників Miнicтpiв, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та iншi прирівняні до них посади;
- третя категорія: посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України i Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у місті Києвi та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, iншi прирівняні до них посади;
- четверта категорія: посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України i Ceкpeтapiaтy Кабінету Miнicтpiв України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, iншi прирівняні до них посади;
- п`ята категорія: посади спеціалістів Miнicтepcтв, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києвi та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, iншi прирівняні до них посади;
- шоста категорія: посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києвi та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, iншi прирівняні до них посади;
- сьома категорія: посади спеціалістів районних, районних у містах Києвi та Севастополі державних адміністрацій, їx управлінь i відділів, iншi прирівняні до них посади.
Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Порядок призначення таких пенсій визначено постановою Кабінету Miнicтpiв України № 622 від 14.09.2016 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі - Порядок № 622).
Пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (пункти 1-3 Порядку № 622 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначенням пунктів 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII:
- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;
- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають:
- чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.;
- жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Таким чином, відповідно до чинних законодавчих актів, пенсії державним службовцям призначаються відповідно до Закону № 889-VIII за умов: досягнення ними пенсійного віку, наявності відповідного страхового стажу (35 років для чоловіків) тa, не менше ніж 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 24 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Miнicтpiв Укрaїни незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01.05.2016.
В пункті 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Отже, у пункті 4 частини другої статті 46 Закону № 889-VIII передбачено: час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби.
Пункт 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016, окреслює, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.
Згідно пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Таким чином, в даному випадку слід керуватися Порядком № 283. Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, - селищним головою.
Трудовою книжкою  позивача підтверджено, що у період з 15.04.2006 по 15.11.2010 позивач працював на виборній посаді, а саме на посаді селищного голови Борівської селищної ради 5 скликання (а.с. 6-9).
З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивач на момент звернення до відповідача мав 16 років 5 місяців 14 днів (зарахованого стажу державної служби), 2 роки 1 місяць 9 днів - служба в армії та 4 роки 7 місяців - перебування на посаді селищного голови (не зарахованого до стажу державної служби), стаж позивача становить понад 20 років необхідний для переведення на пенсію державного службовця.
Крім того, суд зазначає, що позивачу під час роботи на посаді селищним головою присвоювалися ранги державного службовця. 
За вимогами статті 118 КЗпП України, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Записи трудової книжки позивача свідчать, що до обрання позивача на посаду селищного голови, він працював на посаді помічника судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області (запис 24), після звільнення з посади селищного голови позивач прийнятий на посаду судового розпорядника Сєвєродонецького міського суду Луганської області (запис 31). 
Матеріалами справи підтверджено, що 01.02.2018 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003. На момент виходу на пенсію позивач досяг 60 (повних) років та мав загальний страховий стаж 42 рік 1 місяць 18 днів (а.с. 24, 39).
28.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». 
На момент прийняття рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії (04.02.2020) позивачу виповнилось 62 повних роки (31.01.2020). 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду, що відповідачем протиправно не зараховано спірні періоди до стажу державної служби. 
Таким чином, наявні всі необхідні підстави для переведення позивача на пенсію державного службовця, а тому позов підлягає задоволенню, як вірно зазначено судом першої інстанції.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обраного способу захисту порушеного права позивача.
За частиною другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що  статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові  у справі  № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.
У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.
Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Таким чином,  з урахуванням висновків суду про  протиправність  не зарахування відповідачем  спірних періодів роботи позивача до стажу державної служби, необхідним є визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 04.02.2020 № 903/2020 ( ОСОБА_1 ); зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області   здійснити переведення ОСОБА_1   на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII  з 31.01.2020   з врахуванням періодів роботи позивача з 05.05.1976 року по 14.06.1978 року та з 15.04.2006 року по 15.11.2010 року як роботу на державній службі.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
І відповідачем не доведено, що, відмовляючи позивачу у  переведенні на пенсію за віком відповідно до  Закону України «Про державну службу», він діяв правомірно.
Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, п.3, 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,                                                                          
                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 р.   -  задовольнити частково.
Рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 р.   у справі  № 360/816/20   -  скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_1    прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1  до  Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області   про врахування періоду його роботи з 05.05.1976 року по 14.06.1978 року та з 15.04.2006 року по 15.11.2010 року як роботи на державній службі - задовольнити.
Зарахувати ОСОБА_1  період проходження служби  в лавах Радянської Армії  з 05.05.1976 року по 14.06.1978 року та  період роботи на посаді голови Борівської селищної ради V скликання з 15.04.2006 року по 15.11.2010 року як роботу на державній службі.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повне судове рішення складено 1 липня 2020 року.

Судді                                                                                                    Г.М. Міронова   

                                                                                                    Т.Г. Арабей

                                                                                                               І.В. Геращенко