УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1923/20 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В. 
Категорія 70 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого – судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.                        
з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,        
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 285/1923/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Михайловської А.В. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не  менше, ніж  50  відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що із 06.06.2011 вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказала, що з часом спільне життя не склалося та сімейні відносини припинилися. На теперішній час діти проживають разом із нею та фактично перебувають на її повному утриманні. Зазначила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має доходу. Водночас відповідач є здоровою працездатною особою, має неофіційні заробітки, інших утриманців та зобов`язань не має, проте допомогу на утримання спільних дітей не надає. Виходячи із наведеного, просила задовольнити її позовні вимоги.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. щомісячно на кожного,  але не  менше ніж  50  відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 29.05.2020 року. В решті позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.  судового збору.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн щомісячно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 950 грн щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що він офіційно не працює, проте має дохід у розмірі 5000 грн. Посилається на те, що стягнутий судом розмір аліментів становить 75% його доходу, що не відповідає нормам закону. Вказує, що має власні потреби, зокрема, йому необхідно щомісячно витрачати кошти на житло та комунальні послуги. Окрім того зазначає, що в суді першої інстанції він брав участь без адвоката, хвилювався, а тому вказав, що допомагає сім`ї в розмірі 5 000грн, при цьому він мав на увазі, що віддає увесь свій заробіток на потреби сім`ї, оскільки в той період вони проживали разом.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справу розглянуто в режимі відеоконференції, сторони брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області. 
ОСОБА_2 та його представник адвокат Фрегер Г.Й. доводи апеляційної скарги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.
ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечила з мотивів, викладених у позовній заяві. 
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.5,7).
Сторонами не заперечується, що діти проживають разом із матір`ю – позивачкою по справі у АДРЕСА_1 . 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що існують підстави для сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходив з того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, оскільки є фізично здоровим, працездатним, має неофіційні доходи в розмірі 5000-7000 грн. щомісячно та не достатньо бере участь в утриманні своїх дітей, на спростування чого останнім не було подано доказів. Відповідач не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Тому суд, враховувавши, також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», взяв до уваги часткове визнання відповідачем позову, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1800 грн. щомісячно. 
Крім цього, задовольняючи позов частково в сумі 1800 грн., суд керувався тим, що позивачем відповідно до вимог ст.ст. 12,81,89 ЦПК України не доведено та не надано достатніх доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Відповідно положень ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Частинами 1, 2 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Колегія суддів також погоджується з розміром аліментів, стягнутих з відповідача на утримання малолітніх дітей.
При цьому судом першої інстанції враховано, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, має неофіційні доходи 5000-7000грн. щомісячно. Доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи матеріали справи не містять.
При перегляді справи в апеляційному порядку відповідач пояснив, що отримує прибутки внаслідок здійснення ремонтних та будівельних робіт, які не є постійними.
Водночас, колегія суддів зауважує, що зайнятість відповідача на таких видах робіт свідчить про наявність у нього відповідної кваліфікації та навичок, що є підставою для його затребуваності та можливості зайнятості. 
Доводи відповідача, про те, що в суді першої інстанції він брав участь у розгляді справи без адвоката та надав пояснення, які спростовує в апеляційній скарзі, не можуть бути враховані, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції на час його ухвалення, а пояснення відповідача, які він надавав в суді першої інстанції самостійно, без будь-якого впливу, можуть розцінюватись судом саме як щирі та правдиві.
Будь-яких письмових доказів на підтвердження своїх доходів відповідач не надав, а тому його доводи в апеляційній скарзі про те, що розмір стягнутих аліментів становить 75% його доходу, є безпідставними.
Разом з тим відповідно до положень ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і підлягає залишенню без змін.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів , у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий                        Судді