УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/15076/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д.М. 
Категорія 68    Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/15076/19 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційними скаргами представника   ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 , та  ОСОБА_3 на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року   ОСОБА_1 , в інтересах якої діє  ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_3 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 1 березня 2018 року й до дня ухвалення судом рішення у даній справі.
В обгрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року з ОСОБА_3 на її користь стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 1 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Однак, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання доньок й не сплачує аліменти належним чином. Згідно з розрахунком, здійсненим державним виконавцем, станом на 12 вересня 2019 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 76000 грн.
З урахуванням правила обчислення пені, яке міститься у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 1 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 року становить 71320 грн., з огляду на приписи ч.1 ст.196 СК України про те, що розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 30000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити  позовні вимоги в повному обсязі. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив розміру пені, яка обрахована станом на день звернення до суду, а саме 3 жовтня 2019 року. Проте, у позовній заяві ставилось питання про стягнення пені, яка повинна була бути обрахована станом на день ухвалення рішення. 
Вказана обставина свідчить про те, що суд вийшов за межі позовних вимог та порушив принцип диспозитивності сторін.
Станом на 18 березня 2020 року розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 93720 грн. й саме в межах цієї суми суд мав вирішувати спір.
Застосувавши положення ч.2 ст.196 СК України, суд не навів переконливих мотивів та обгрунтувань щодо визначення розміру пені у розмірі 30000 грн.
Суд не надав належної оцінки тій обставині, що відповідач протягом вказаного періоду неодноразово перетинав державний кордон України з туристичною метою, подорожував Україною, набував цінне майно, отримував дохід від підприємницької діяльності. Факт народження у нього іншої дитини в 2019 році не позбавляє його обов`язку своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти на утримання своїх доньок.
В поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою клопотання його адвоката про відкладення розгляду справи та вирішив спір з врахуванням лише інтересів ОСОБА_1 . 
Пояснює, що несплата аліментів зумовлена його скрутним матеріальним становищем, оскільки він припинив свою підприємницьку діяльність та фактично втратив роботу. Протягом 2018 року його дохід становив всього 4000 грн., що підтверджується довідкою Пенсійного фонду України. Окрім того, у нього народився син, якого він на даний час утримує. Також на його утриманні перебуває дружина, яка здійснює догляд за дитиною та позбавлена можливості працювати.
Звертає увагу суду на ту обставину, що в нього погіршився стан здоров`я, що підтверджується довідкою Обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, подану її представником, та не визнала доводи апеляційної скарги відповідача. При цьому, пояснила, що на даний час змушена самостійно утримувати дітей. Відповідач лише протягом останнього часу частково сплачує аліменти, проте заборгованість й досі не погашена.
Представник позивачки підтримав подану ним апеляційну скаргу та не визнав апеляційну скаргу відповідача, зазначивши, що в матеріалах справи є докази перетину ОСОБА_3 державного кордону України, що свідчить про його достатнє матеріальне забезпечення. Припинення його підприємницької діяльності у грудні 2019 року, носить формальний характер, оскільки у січні 2020 року реєстрація зазначеної діяльності була здійснена на ім`я його дружини. Також на ім`я останньої був зареєстрований придбаний ОСОБА_3 автомобіль.
Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнала апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_1 , та підтримала апеляційну скаргу відповідача. При цьому, пояснила, що ОСОБА_3 не ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, однак внаслідок скрутного матеріального становища не може сплачувати аліменти на утримання дочок. Доказів на підтвердження тієї обставини, що він отримує дохід від підприємницької діяльності чи має інший заробіток, матеріали справи не містять. Окрім того, на даний час він сплачує аліменти в силу своїх матеріальних можливостей.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_1 , підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, виходячи наступного.
Судом встановлено, що згідно з постановою Житомирською апеляційного суду від 12 березня 2019 року  на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 1 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей перебуває на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.
Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, здійснений головним державним виконавцем Богунського відділу ДВС міста Житомир 12 вересня 2019 року, свідчить про те, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 протягом періоду з лютого 2018 року по серпень 2019 року становить 76000 грн. 
Ставити під сумнів належність та допустимість зазначеного доказу у суду відсутні підстави, оскільки заборгованість зі сплати аліментів була нарахована державним виконавцем згідно зі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до положень ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі спору – судом.
Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на вересень 2019 року.
Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       Зазначена норма діє в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 8 липня 2017 року. Отже, обмеження загального розміру пені застосовуються до правовідносин, які виникли з 8 липня 2017 року.
       У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц міститься висновок про те, що правило про стягнення неустойки ( пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
       Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.
       Законодавець установив розмір пені – 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
       Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
       Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
       Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
       За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
       Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним ( періодичним) платежем.
       Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
       Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та її представник надали суду розрахунок пені за несплату аліментів протягом періоду з 1 березня 2019 року по 18 березня 2020 року, загальний розмір якої становить 93720 грн. 
Оскільки за правилами ч.1 ст.196 СК України розмір пені не може перевищувати 100 % розміру заборгованості, в даному випадку максимальний розмір пені становитиме 76000 грн. Доказів того, що загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів є більшим, суду не надано.
Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України.
Передбачена даною нормою відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати виникає лише за наявності вини цієї особи.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини ( несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував принцип презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. На таку особу покладається тягар доведення наявності об`єктивних причин, які перешкоджали їй своєчасно сплачувати аліменти.
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народився син ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Проте, зазначена обставина не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку утримувати своїх дітей від шлюбу із ОСОБА_1 .
За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 4 статті 155 СК України також передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Отже, в силу положень сімейного законодавства відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття й посилання на ту обставину, що він створив нову сім`ю й утримує малолітнього сина, не свідчить про відсутність підстав для покладення на нього відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Оскільки суд першої інстанції не встановив, що прострочення сплати аліментів стало можливим внаслідок наявності об`єктивних причин, то висновок щодо наявності вини відповідача в простроченні сплати аліментів є вірним.
Як на одну з підстав, яка перешкоджала своєчасно сплачувати аліменти, ОСОБА_3 посилається на погіршення стану його здоров`я. При цьому, надав суду виписний епікриз, який містить інформацію про те, що він з 8 по 15 січня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у центрі мікрохірургії ока Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського.
Однак, на переконання суду, перебування відповідача на лікуванні у січні 2020 року не може вважатись обставиною, яка об`єктивно перешкоджала йому сплачувати аліменти протягом вказаного періоду. Після лікування серед трудових рекомендацій зазначено лише про те, що йому протягом 1 місяця протипоказана робота в запилених приміщеннях. Доказів про те, що він є непрацездатним, матеріали справи не містять.
Колегія суддів також критично оцінює посилання відповідача на відсутність заробітку внаслідок втрати роботи, оскільки долучена до матеріалів справи заява ОСОБА_3 свідчить про припинення ним підприємницької діяльності за його власним рішенням. Заслуговує на увагу й та обставина, що така заява подана 27 грудня 2019 року, після пред`явлення до нього даного позову.
Неодноразовий перетин відповідачем державного кордону України протягом 2018-2019 років, з урахуванням інших доказів у даній справі, також ставить під сумнів його посилання на скрутне матеріальне становище. 
Водночас, створення відповідачем іншої сім`ї та наявність у нього малолітнього сина враховано судом першої інстанції, який прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру пені на підставі ч.2 ст.196 СК України.
Так, відповідно до положень даної норми розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Враховуючи ту обставину, що відповідач протягом тривалого часу, з лютого 2018 року по серпень 2019 року, взагалі не сплачував кошти на утримання доньок, не вносив чергові платежі та не погашав заборгованість за аліментами, колегія суддів вважає, що з метою захисту прав малолітніх дітей на належний рівень матеріального забезпечення, визначений судом розмір пені слід збільшити до 50000 грн.
Таким чином, рішення підлягає зміні шляхом збільшення розміру пені з 30000 грн. до 50000 грн.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2020 року змінити, збільшивши розмір пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , із 30000 грн. до 50000 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: