КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 752/21621/18                                                  Головуючий у 1 інстанції: Дубас Т.В.
провадження №22-ц/824/7126/2020                                         Суддя-доповідач: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
24 червня 2020 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,
при секретарі Бондаренко І.С.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -
 
   в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим що, 06 вересня 2018 року ним було пред`явлено позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
17 вересня 2018 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. у справі №369/11414/18 постановлено ухвалу про відкриття провадження.
Разом із позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики, представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 158,1 кв. м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 407631232224, яка згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 136390611 від 03.09.2018 року на праві власності належала ОСОБА_2 
19 вересня 2018 року суд ухвалив заяву представника позивача ОСОБА_1 задовольнити. Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 158,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 407631232224, яка на праві власності належить ОСОБА_2 .
Зазначав, що незважаючи на наявність такого обмеження, квартира, на яку судом накладено арешт, була відчужена ОСОБА_2 на користь ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ».
Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 140612093 від 08.10.2018 року, квартира загальною площею 158,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 407631232224, на праві власності належить ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ», ідентифікаційний код 36284115 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 3616, виданого 01.10.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43286004 від 01.10.2018 року 17:59:42, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між відповідачами 01.10.2018 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. (реєстровий номер 3616) є таким, що порушує правовий режим обмежених в обігу об`єктів цивільного права.
Оскільки на момент звернення ТОВ «Каса народної допомоги» із заявою про реєстрацію права власності на квартиру на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя на квартиру був накладення арешт, тобто цей об`єкт набув правового режиму обмеженого в цивільному обороті, що було перешкодою для здійснення реєстраційних дій до того часу, поки такі обтяження не будуть зняті.
На підставі викладеного, позивач просив визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 01.10.2018 року між ОСОБА_2 та ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ», ідентифікаційний код 36284115, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 01.10.2018 року за реєстровим номером 3616. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43286004 від 01.10.2018 року 17:53:42 та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про право власності №28177485 від 01.10.2018 року 16:25:27.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів того, що під час вчинення реєстраційних дій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській О.В. було відомо про існування обмежень щодо нерухомого майна, а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був запис щодо даної квартири. Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що на момент вчинення спірного правочину відповідачі по справі ТОВ «Каса народної допомоги» та ОСОБА_2 отримували ухвалу суду від 19.09.2018 року та відповідно їм було відомо про її зміст.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що 19 вересня 2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (Є.У.Н. 369/11414/18) було постановлено ухвалу, якою накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 158,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, яка на праві власності належить ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
01 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. було посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким Іпотекодавець ( ОСОБА_2 ) в добровільному порядку в рахунок повного погашення заборгованості у розмірі 3 750 774 грн. 30 коп. за кредитним договором 1811001/000-КФ1В/14 від 18 листопада 2044 року передає, а Іпотекодержатель (ТОВ «Каса народної допомоги») приймає у власність за вартістю та на умовах, визначених цим договором, належне Іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: п`ятикімнатну квартиру, що знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 158,1 кв.м., житловою площею 74,6 км.
Також встановлено, що на підставі даного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43286004 від 01.10.2018 17:59:42, про реєстрацію права власності на квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги».
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним.
При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).
Зважаючи на наведені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.09.2018 року про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 158,1 кв.м., була оприлюднена 04.10.2018 року.
На підставі наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано доказів того, що під час вчинення реєстраційних дій приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській О.В. було відомо про існування обмежень щодо нерухомого майна, а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був запис щодо даної квартири.
Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що на момент вчинення спірного правочину відповідачі по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» та ОСОБА_2 отримували ухвалу суду від 19.09.2018 року та відповідно їм було відомо про її зміст.
Враховуючи наведене, суд прийшов до вірного висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 215 ЦК України для визнання недійсним спірного договору від 01.10.2018 року, а тому і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вважав необхідним відмовити у задоволенні вимог позову.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:  

Судді: