КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                  
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И
 
15 вересня 2020 року                                                                                              м. Київ
                                                                                    
Унікальний номер справи № 359/6235/18  
Апеляційне провадження 22-ц/824/9982/2020 
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.
при секретарі Гойденко Д.В.
 
учасники справи
божник                      ОСОБА_1 
 
суб`єкт
оскарження               Заступник начальника Мостиського 
районного відділу державної виконавчої служби 
Головного територіального управління юстиції
у Львівській області
                                   Буриш Луція Альфонсівна
 
стягувач                     ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від                06 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії та рішення заступника начальника Мостицького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Буриш Луції Альфонсівни, 
 
в с т а н о в и в :
 
12.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив поновити строк на подачу скарги; визнати неправомірними дії заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. щодо включення до переліку видів його доходів при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам грошових коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна в сумі 194 100 грн; визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області           Буриш Л.А. від 11.03.2019 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника; зобов`язати заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області здійснити перерахунок заборгованості по аліментам. 
В обґрунтування скарги зазначав, що на виконанні у Мостиському  РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавчий лист про стягнення з нього на користь                            ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2018 і до дня досягнення дитиною повноліття. 
Станом на 14.02.2019 заборгованість по виконавчому документу про стягнення аліментів відсутня. У березні 2019 року державний виконавець в телефонному режимі повідомила, що внаслідок перерахунку суми заборгованості за 2018 рік йому необхідно погасити борг у сумі 50 000 грн, при цьому, жодних постанов не надавала, з новим розрахунком заборгованості не ознайомлювала. З метою уникнення сплати штрафних санкцій та скасування заходів примусового виконання він здійснив погашення вказаної заборгованості по аліментам. 
03.09.2019  він отримав копію позовної заяви ОСОБА_2 до нього про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину та з додатків до позову дізнався про постанову від 11.03.2019, якою звернено стягнення на його заробітну плату та інші доходи. У цій постанові вказано, що він 07.03.2019 подав декларацію про доходи за 2018 рік, де зазначив в розділі інші доходи дохід від реалізації нерухомого майна в сумі 194 100 грн. 1/4 частина від цього доходу становить                       48 525 грн. Державним виконавцем було повторно нараховано заборгованість по аліментам із врахуванням доходів від відчуження нерухомого майна. Вважає дії Державного виконавця по віднесенню доходів від продажу належного йому на праві приватної власності нерухомого майна до доходів, з яких здійснюються відрахування аліментів протиправним, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. У пункті 12 Переліку наведено види доходів, з яких утримання аліментів не проводиться, та даний пункт не містить дохід від продажу майна, проте з урахуванням ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та             ст. 195 СК України дохід від продажу майна не можна вважати іншим доходом боржника, з якого стягуються аліменти. За своєю економічною суттю дохід від продажу майна не є заробітком, а є виручкою, тобто різницею між вартістю майна при його набутті та після його продажу. Крім того, при такому визначенні порушується право власності, оскільки стягуючи 1/4 частину від вартості майна, виконавець фактично визнає за стягувачем право власності на частину майна. Відтак дії виконавця по включенню до доходів за 2018 рік грошових коштів, отриманих від продажу нерухомого майна для визначення заборгованості по аліментах, є неправомірними. Як наслідок заборгованість по сплаті аліментів у сумі 48 525 грн нарахована безпідставно, а постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника підлягає скасуванню.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку. Скаргу залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, судом не  враховано, що постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи від 11.03.2019 він не отримував, а відтак і не міг знати, що державний виконавець включив у дохід суму коштів, отриманих ним від продажу майна. Він сплатив борг 50 000 грн, який вказав йому державний виконавець у телефонному режимі  з метою уникнення штрафних санкцій, а також зважаючи на те, що стягувач подавала неодноразово скарги на дії виконавця і численну кількість листів до керівництва за місцем його служби, а тому він вживав заходів для припинення подібних скарг і звернень для збереження свого робочого місця. Він пов`язував здійснення перерахунку заборгованості із перерахунком його доходів за попереднім місцем служби, але аж ніяк із продажем належної йому на праві приватної власності земельної ділянки, отриманої від держави як учасником АТО. Про те, що в дохід, з якого стягуються аліменти державний виконавець включив дохід від продажу ним нерухомого майна він дізнався лише 03.09.2019 із додатків до позовної заяви, поданої ОСОБА_2 . 
Ухвалою суду від 19.09.2019 суд вирішив його клопотання про поновлення строку на подачу скарги та призначив справу до розгляду, а тому подальше залишення скарги без розгляду суперечить попередній увалі суду, та суд не мав права  повторно розглядати клопотання про поновлення строку, яке уже було вирішене.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість. Вважає помилковими доводи апеляційної скарги про те, що оскільки суд призначив скаргу до судового розгляду, то не мав права залишати її без розгляду. Поновлюючи строк для подання скарги, суд не мав належних та допустимих доказів усіх фактичних обставин справи і керувався виключно доказами поданими самим боржником. Проте після отримання матеріалів виконавчого провадження та  їх вивчення, судом були встановлені всі обставини справи, а саме, що у квітні 2019 божник був повідомлений про нарахування заборгованість за 2018 рік та боржник особисто погасив цю заборгованість. Вказане свідчить про те, що скаржнику на момент погашення заборгованості було достовірно відомо про винесення постанови. 
У судовому засіданні стягувач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін посилаючись на її законність та обґрунтованість.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення стягувача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2018 рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі                        1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.04.2018, до дня досягнення дитиною повноліття.
14.01.2019 заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. за заявою ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження № 58064066 щодо примусового виконання рішення суду, та направлено постанову про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження.
Цього ж дня винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яку також направлено учасникам виконавчого провадження.
07.03.2019   ОСОБА_1 подав державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи (в межах виконавчого провадження № 58064066), у пункті 8 розділу II якої боржник зазначив відомості про отримання доходу від відчуження нерухомого майна в сумі 194 100 грн.
11.03.2019 заступником начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постанова обґрунтована тим, що боржником подано декларацію про доходи за 2018 рік, де зазначено дохід від реалізації нерухомого майна в сумі 194 100 грн, звідси 1/4 частка від доходу боржника становить 48 525 грн. Постанова про стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 : 25 % заробітної плати поточні аліменти на утримання дитини та 25 % на погашення заборгованості на користь ОСОБА_5 . У постанові зазначено: звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Мостиському Управлінню прикордонного загону, за адресою: АДРЕСА_1 ; здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача за вказаними реквізитами у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу 48 525 грн. Після погашення вказаної заборгованості стягнення проводити по 1/4 частині заробітної плати ОСОБА_1 .
Згідно матеріалів виконавчого провадження №58064066 заборгованість по аліментах в сумі 48 525 грн, яка нарахована державним виконавцем із доходу від відчуження майна, сплачена боржником добровільно, шляхом перерахування на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2/359/2318/2018, а саме:                  35 000 грн сплачено 11.04.2019, 7 593,76 грн - 14.06.2019 та 5 060 грн - 27.06.2019.
Залишаючи скаргу без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що заявник про наявність постанови державного виконавця від 11.03.2019 достовірно знав або мав дізнатися не пізніше як 11.04.2019, оскільки копія постанови надійшла за місцем служби боржника та останній погасив суму боргу, вказану у постанові, проте із скаргою звернувся лише 12.09.2019 з пропуском встановленого законом строку та не надав доказів щодо поважних причин пропуску такого строку.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права та свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Ухвалою суду від 19.09.2019 вирішено питання про поновлення строку на подачу скарги та призначено справу до судового розгляду. Суд виходив з того, що викладені у клопотанні про поновлення строку обставини, та долучені докази дають підстави для поновлення пропущеного строку на оскарження дій державного виконавця.
Ні статтею 127, ні статтею 449 ЦПК України не передбачено повторне вирішення судом клопотання про поновлення строку, якщо таке клопотання розглянуте і за наслідками розгляду поновлено пропущений строк чи відмовлено у його поновленні.
Ухвала суду від 19.09.2019, якою заявнику поновлено строк на подачу скарги не скасована і є чинною.
Відтак винесення судом протилежної за змістом ухвали про відмову у поновленні строку та відповідно залишення скарги без розгляду суперечить як ст. 127, 449 ЦПК України, так і загальним засадам цивільного судочинства, зокрема, щодо обов`язковості судового рішення.
Поновивши строк на подачу скарги суд за наслідками розгляду справи повинен був ухвали одне із рішень, визначених у статті 451 ЦПК України, та не мав право повторно розглядати клопотання, за наслідками розгляду якого уже прийнято судове рішення. 
За вказаних обставин ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі спору - судом. 
Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції також на те, що однією з вимог скарги є зобов`язати заступника начальника Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Буриш Л.А. здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, що за своєю суттю є спором щодо розміру заборгованості.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року скасувати з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у                     ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови виготовлений 15.09.2020.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

 
Судді                                                                                                 В. А. Кравець

 
                                                                                                          О. Ф. Мазурик