Єдиний унікальний номер 219/13582/19 
Номер провадження 22-ц/804/2992/20        

ПОСТАНОВА
Іменем України

23 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

головуючого судді-доповідача   Никифоряка Л.П.
суддів            Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
за участі секретаря судового засідання   Ротар Я.Б.
розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої державі, в якій подано апеляційну скаргу Військовою частиною НОМЕР_1 через представника ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Хомченко Л.І.), –

В С Т А Н О В И В:
26 грудня 2019 року Військова частина НОМЕР_1 - ВЧ НОМЕР_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 в якому просила визнати останнього винним у заподіянні шкоди державі в особі ВЧ НОМЕР_1 та стягнути з нього збитки в розмірі 55 283,27грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ- НОМЕР_1 на посаді начальника штабу 1 механізованого батальйону військової частини та через безконтрольність з його боку за обліком особового складу в зв`язку з неподанням рапортів командиру ВЧ для прийняття рішення щодо зняття з грошового забезпечення та позбавлення премії військовослужбовців батальйону котрі самовільно залишили ВЧ, встановлено факти перебування поза межами зони проведення антитерористичної операції молодшого сержанта ОСОБА_3 (сума переплати 387,09грн), солдата ОСОБА_4 (сума переплати 774,90грн), солдата ОСОБА_5 (сума переплати 2574,03грн) та солдата ОСОБА_6 (сума переплати 1 120,00грн), загальна сума переплати грошового забезпечення склала 50 427,25грн.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду  та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про  порушення позивачем строку позовної давності, оскільки строк позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Проведення службового розслідування за фактом допущених переплат та недоплат грошового забезпечення і підйомної допомоги здійснено 26 грудня 2016 року та саме з моменту складання акту перевірки починається перебіг позовної давності, який закінчується 24 грудня 2019 року, з огляду на що, позов поданий до суду 26 листопада 2019 року в межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив закрити провадження у справі, оскільки справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як правовідносини виникли під час проходження військової (публічної) служби. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення представника особи яка падала апеляційну скаргу та пояснення відповідача, дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно витягу з наказу ВЧ НОМЕР_2 № 313 від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до оперативного резерву першої черги /а.с.4/

Наказом Міністерства оборони України № 176 від 01 липня 2017 року ВЧ – польова пошта НОМЕР_2 , яке належало 54 окремій механізованій бригаді змінено на А0693 /а.с.8/

07 червня 2017 року військовою прокуратурою Донецького гарнізону розпочато кримінальне провадження № 42017051100000216 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 425 КК України, за результатами аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини з приводу переплат грошового забезпечення військовослужбовцям /а.с.9/

Актом проведення службового розслідування за фактом допущених переплат та недоплат грошового забезпечення і підйомної допомоги від 26 грудня 2016 року було виявлено переплати грошового забезпечення та підйомної допомоги у військовій частині на загальну суму 2 382 233,93грн /а.с.10-18/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не доведено поважності причин пропуску строку позовної давності.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з  ОСОБА_1 , на користь ВЧ- НОМЕР_1 майнову шкоду, яка була заподіяна відповідачем під час проходження публічної служби у лавах Збройних сил України.

Відповідно до пункту сімнадцятого частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 5 КАС України встановлено право на звернення до суду та способи судового захисту.
Згідно частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту першого та другого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Статтею 19 КАС України визначено справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

У «Положенні про матеріальну відповідальність військовослужбовців, за шкоду, завдану державі» від 23 червня 1995 року визначено підстави і  порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і  призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час  виконання  ними  службових  обов`язків,  передбачених  актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та 
іншими нормативними актами.

За шкоду, заподіяну державі не під  час  виконання  службових 
обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у 
порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

      До військовослужбовців належать: солдати, матроси,  сержанти, 
старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову 
службу  за  контрактом,  курсанти  (слухачі)  військово-навчальних 
закладів, жінки, які проходять військову службу за  контрактом  на 
посадах солдатів і матросів, сержантів і  старшин,  прапорщиків  і 
мічманів та офіцерського складу,  прапорщики,  мічмани  і  офіцери 
Збройних   Сил   України,   Прикордонних  військ  України,  військ 
Цивільної  оборони,  Управління державної охорони України та інших 
військових   формувань,   створених  відповідно  до  законодавства 
України,  Служби  безпеки України, військ внутрішньої та конвойної 
охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на 
збори  військовозобов`язані.

Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна 
розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням 
військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що 
спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, 
організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Аналіз вищевказаних норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що військова служба є публічною службою та в даному спорі не вбачається приватного правового інтересу позивача, з огляду на що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

З таких обставин справа підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Згідно пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів першого та другого статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою  підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Керуючись статтями 255, 374, 377, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково. 

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2020 року скасувати.

  Закрити провадження у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої державі. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2020 року. 

Судді: