Єдиний унікальний номер 226/1261/20 
Номер провадження 22-ц/804/2974/20        

П О С Т А Н О В А
Іменем  У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09 липня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Редько Ж.Є.), –
В С Т А Н О В И В:
21 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»-Товариство з вимогами про відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000,00грн через професійне захворювання яке працівник отримав за час роботи гірничим робочим. 

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 липня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25 000,00грн.

В апеляційній скарзі позивач просив змінити рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи. В обґрунтування скарги заявник зазначав, що суд першої інстанції при визначенні розміру грошового відшкодування належним чином не мотивував свій висновок та не врахував тяжкість захворювання, ступінь втрати працездатності, встановлену інвалідність та неможливість повного відновлення здоров`я. 
На час розгляду справи відзив не надходив.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем та 27 серпня 2019 року, звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП /а.с.7-11/.

Згідно акту розслідування причин хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 13 березня 2020 року визначено вину відповідача та причини і обставини через які виникли професійні захворювання. З акту  видно, що під час роботи в підземних умовах понад 30 років, у тому числі при виконанні робіт у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», позивач піддавався впливу комплексу шкідливих виробничих факторів /а.с.12-15/.

Довідкою МСЕК від 14 травня 2020 року, встановлено ступінь втрати позивачем професійної працездатності - 65% за сукупністю з 08 травня 2020 року безстроково,  з яких: 35 % - у зв`язку з хронічною попереково-крижовою радикуліпатією, 25 % - у зв`язку з хронічним бронхітом, 5% - приглухуватості та встановлено 3 група інвалідності /а.с.16-15/.

   У відповідності до епікризу від 06 лютого 2018 року ОСОБА_1 встановлено діагноз - загострення хронічного вертеброгенного п/к радикуліту з вираженим больовим, м`язевотонічним та корінцевим синдромами /а.с.21/.

Згідно Висновку головного нейрохірурга Департаменту охорони здоров`я Донецької облдержадміністрації від 14 серпня 2019 року ОСОБА_1 рекомендовано лікування та спостереження у невролога за місцем проживання /а.с.23/. 

Задовольняючи частково позов, суд виходив із того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої через порушення його прав що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України-КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. 
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яке проводиться у разі, якщо порушення законних прав особи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. 
Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.
У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Висновком МСЕК позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим факт заподіяння моральних страждань є доведеним. 
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що  йому   спричинена моральна шкода, він став інвалідом, відчуває певні труднощі, оскільки обмежений у фізичному навантаженні, позбавлений можливості нормально вести побут, наявність профзахворювання порушує нормальну життєдіяльність позивача і потребує від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані позивачем обставини відповідачем не спростовані.

При визначенні розміру компенсації на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я внаслідок професійних захворювань, неможливість відновлення здоров`я, вимоги розумності та справедливості. 

З огляду на матеріали справи,  ОСОБА_1 піддавався впливу комплексу шкідливих виробничих факторів, працюючи понад 30 років в шкідливих умовах на різних підприємствах, з яких у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» - 1 рік 5 місяців 15 днів. 

При задоволенні позовних вимог розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом визначено з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин встановлених при розгляді справи, які мають істотне значення.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права, повідомити обставини якими він обґрунтовував свої вимоги та надати відповідні докази; чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав сповна реалізував свої права в суді. 

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог та розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди  здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року.

Судді