Справа № 754/4673/20                                                                                              Головуючий в суді І інстанції - Бабко В.В.
Провадження № 33/824/2473/2020                                                                            Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И 
22 липня 2020 року                                                                                                   м. Київ  
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,
 
секретар:                                                                                               Марченка Д.О.,
за участю:                                                                                                             
особи, яка притягається до відповідальності                                     ОСОБА_1 ,
захисника                                                                                              Юрченка К.Ю.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.443 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В :
 
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 знаходився по проспекту Маяковського, 43/2 в місті Києві в громадському місці, а саме на зупинці громадського транспорту, без засобів індивідуального захисту (без медичної або респіраторної маски), чим порушив п.п. 1 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-COV-2».
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.443 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження по справі.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що в постанові суду зазначено, що він був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, однак це не відповідає дійсності. Такий формальний і спрощений розгляд справи позбавив ОСОБА_1 можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП., зокрема дати пояснення, заявити клопотання про допит можливих свідків, надати документи для врахування особи порушника, його майновий стан, наявність пом`якшуючих обставин тощо.
Окрім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, крім протоколу.
Апелянт зазначає, що йому 58 років, працює водієм на підприємстві ТОВ «Прошанський коньячний завод - Україна». Мешкає разом зі своєю сім`єю у м. Києві. На момент запровадження карантину останні не мали вдома ні медичних масок, ні респіраторів, ні матеріалу, з якого можна було виробити зазначені індивідуальні засоби захисту. У той день, як зазначено у протоколі 07.04.2020, ОСОБА_1 дійсно вийшов зі своєї квартири з наміром придбати індивідуальні засоби захисту у аптеці, бо до жодного магазину без маски вже не можна було потрапити. У найближчій аптеці по АДРЕСА_2 , що зовсім поруч з будинком, жодних індивідуальних засобів захисту не було, тому ОСОБА_1 вирушив до наступної аптеки, що по проспекту Маяковського, 47. Проте, коли останній проходив повз зупинку міського транспорту до нього підійшли та оточили працівники поліції та національної гвардії і повідомили, що він порушує Закон про карантин. Окрім того ОСОБА_1 , звертає увагу на те, що він не знаходився на зупинці міського транспорту, а проходив повз неї.
Також ОСОБА_1 зазначає, що раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.
Окрім того обраний судом вид покарання у вигляд 17 000 грн. штрафу не тільки ставить його у дуже скрутне матеріальне становище, але й взагалі позбавляє сім`ю засобів для існування. Дружина, у період дії карантину не працює, і на даний момент ОСОБА_1 є єдиним годувальником сім`ї.
Заслухавши доповідь судді, 
пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити,
перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
В розумінні ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд, при розгляді справи про адміністративні правопорушення, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, суть якого зазначена в протоколі, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення та з оскаржуваної постанови, судом першої інстанції під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 дані вимоги закону не дотримані, а тому висновок судді про порушення ОСОБА_1 п.п. 1 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-COV-2» не відповідає фактичним обставинам справи.
Так, з постанови суду, яка оскаржується вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 07.04.2020 року приблизно о 10 год. 55 хв., в м. Києві по проспекту Маяковського, 43/2 в місті Києві перебував у громадському місці, а саме на зупинці громадського транспорту, без засобів індивідуального захисту (без медичної або респіраторної маски), чим порушив п.п. 1 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-COV-2», за що відповідальність передбачена ст. 443 КУпАП.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 дав аналогічні пояснення, наданих ним в суді першої інстанції, з яких убачається, що він вину не визнав та просив закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення та підтримав пояснення надані 07.04.2020 року, в яких зазначив, що 07 квітня 2020 року о 10 год. 55 хв. він проходив повз зупинку громадського транспорту по проспекту Маяковського , 43/2 в м. Києві без захисної маски, оскільки на той час у нього її не було, в найближчій аптеці по вул. Лифаря, 13, засобів індивідуального захисту не було, тому він вимушений був пройти до іншої аптеки, що знаходиться по пр. Маяковського, 47, що приблизно 500 метрів від будинку. На зупинці він не перебував, а проходив повз неї і його оточили три працівники поліції та три працівники Нацгвардії і вказали на порушення карантину. 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та дослідивши протокол і рапорт поліції, суд притягнув до відповідальності ОСОБА_1 за порушення п.п. 1 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-COV-2».
Так, відповідно до роз`яснень Міністерства охорони здоров`я визначено «громадське місце», де необхідно носити маски чи респіратори у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції відповідно до постанови №211.
Громадське місце - це частина (частини) будь-якої будівлі, споруди, яка доступна або відкрита для населення вільно, чи за запрошенням, або за плату, постійно, періодично або час від часу, в тому числі під`їзди, а також підземні переходи, стадіони. Також це: ліфти і таксофони;  приміщення та території закладів охорони здоров`я; приміщення та території навчальних закладів;  дитячі майданчики; приміщення та території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту;  під`їзди житлових будинків;  підземні переходи;  транспорт загального користування, що використовується для перевезення пасажирів; приміщення закладів ресторанного господарства;  приміщення об`єктів культурного призначення;  приміщення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ;  стаціонарно обладнані зупинки маршрутних транспортних засобів тощо. Опосередковано громадські місця також визначаються у статті 178 Кодексу: вулиці, закриті спортивні споруди, сквери, парки, всі види громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення).
Перелік громадських місць може бути розширений органами місцевої влади. Так, у місті Києві перелік громадських місць визначено розпорядженням Керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації виконавчого органу Київської міської ради від 04.04.2020 №?12. До громадських місць згідно з розпорядженням відносяться також зупинки громадського транспорту та 50-метрова зона навколо них; церкви та 50-метрова зона навколо них; заклади торгівлі закритого і відкритого типів, зокрема торгові ряди та ринки; кінотеатри та прилегла до них територія тощо.
Разом з тим, досліджуючи матеріали справи в їх сукупності,  беручи до уваги первинні пояснення ОСОБА_1 , приходжу до висновку, що за наявних в матеріалах справи доказах, не можна встановити, що в матеріалах адміністративного провадження міститься достатньо доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.443 КУпАП, а саме перебування без маски чи респіратора на зупинці громадського транспорту або 50-метровій зоні навколо неї.
Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини», представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення  ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах,одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд першої інстанції не дотримався вимог КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчиненого адміністративного правопорушення, а його висновок про порушення ОСОБА_1 п.п. 1 п.2 Постанови КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2» не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим постанова Деснянського районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю, у зв`язку з відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року щодо ОСОБА_1 - скасувати, провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                       О.М. Рудніченко