ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 380/972/17
адміністративне провадження № К/9901/43665/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  - Бучик А.Ю.,
суддів - Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу   ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року (колегія суддів: Ганечко О.М., Коротких А.Ю., Літвіна Н.М.)  за позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Сидоріної Ольги Володимирівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
ВСТАНОВИВ:
В липні 2017 року позивач звернувся до суду з  позовом до Начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Сидоріної Ольги Володимирівни про визнання протиправною та скасування постанови  № 06-07/25 від 22 червня 2017 року, якою  визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штраф в сумі 5100 гривень.
Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 17 серпня  2017 року позов задоволено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року постанову Тетіївського районного суду Київської області від 17 серпня  2017 року скасовано та  прийнято нову, якою в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанцій, позивач  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом  норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що ним  правомірно не допущено перевіряючих до проведення позапланової перевірки, оскільки видане направлення та зазначена підстава проведення позапланової перевірки не відповідали вимогам Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України   від  14 грудня  2017  року   відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Справу передано до Верховного Суду.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга   підлягає частковому   задоволенню   з таких підстав.
Судами встановлено, що  08.06.2017  на підставі направлення  № 06-06/31 від 07.06.2017 спеціаліста відділу ДАБК виконкому Тетіївської міської ради Балдигу В.М., було направлено на територію ТОВ «Тетіївський завод продовольчих товарів» для проведення позапланової перевірки достовірності даних, наведених у декларації про початок виконання будівельних робіт об`єкта «Добудова приміщення до існуючого кондитерського цеху в АДРЕСА_1 ».
Проте виконуючим обов`язки директора підприємства ОСОБА_1 перевіряючого  не допущено до проведення позапланової перевірки, про що складено акт про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій від 08.06.2017, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 08.06.2017 та відповідно протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08.06.2017.
22.06.2017 начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Сидоріною О.В. були розглянуті вищезазначені матеріали справи про адміністративне правопорушення, що посягає на встановлений порядок управління та винесено постанову № 06-07/25, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено штрафу в сумі 5100 гривень.
Вважаючи постанову протиправною,  позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що направлення № 06-06/31 від 07.06.2017 на проведення позапланової перевірки ТОВ «Тетіївський завод продовольчих товарів» не містить вичерпних питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення позапланової перевірки. Підставою перевірки вказана службова записка спеціаліста відділу Поліщук Г.М. від 05.05.2017, яка не входить до переліку підстав для проведення позапланової перевірки, які зазначені в п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Копія направлення на перевірку та копія зазначеної службової записки позивачу вручені не були.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що  підставою для проведення позапланової перевірки стала  необхідність проведення перевірки достовірності даних (абзац 4 п. 7 Порядку здійснення державного архітектурно- будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011р. № 553), наведених у поданій ТОВ «Тетіївський завод продтоварів» декларації про початок виконання будівельних робіт, про що було зазначено у службовій записці спеціаліста, а не безпосередньо службова записка.
Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 188-42 КУпАП недопущення посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва під час здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини першої    статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно із статтею 244-6 КУпАП органи державного архітектурно-будівельного контролю розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням   вимог   законодавства,  будівельних  норм,  державних стандартів  і правил під час будівництва, порушенням законодавства під  час планування та забудови територій та невиконанням законних вимог     (приписів)    посадових осіб    органів    державного архітектурно-будівельного  контролю  (статті 96, 96-1 (крім частин третьої   -   п`ятої),  частини  перша  та  друга  статті  188-42). 
Від   імені   органів   державного  архітектурно-будівельного контролю  розглядати  справи  про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: 
керівники виконавчих  органів з   питань   державного архітектурно-будівельного  контролю  сільських,  селищних, міських рад  -  щодо  об`єктів,  розташованих  в  межах  населених пунктів (статті  96, 96-1 (крім частин третьої - п`ятої), частини перша та друга статті 188-42); 
керівники   структурних   підрозділів з  питань  державного архітектурно-будівельного  контролю  Київської та Севастопольської міських  державних  адміністрацій  - щодо об`єктів, розташованих в межах  міст  Києва  та  Севастополя  (статті 96, 96-1 (крім частин третьої - п`ятої), частини перша та друга статті 188-42); 
головні   інспектори   будівельного   нагляду   в  Автономній Республіці  Крим, областях,  містах  Києві  і  Севастополі - щодо об`єктів, розташованих на території кількох адміністративно-територіальних   одиниць,   за   межами  населених пунктів  та  в межах населених пунктів, в яких не утворено органів державного архітектурно-будівельного  контролю  (статті  96, 96-1 (крім  частин  третьої  - п`ятої),  частини перша та друга статті 188-42). 
Пунктом 7-1 частини другої        статті 255 КУпАП        передбачено, що у справах про адміністративні    правопорушення,    розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені    на те посадові особи цих органів. 
Частиною третьою    статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення    передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному    Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 188-42 КУпАП        посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями        статті 244-6 КУпАП        покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею        188-42.
Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20        КУпАП»        вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному    КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
При цьому, зміст    статті 288 КУпАП    щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду касаційної інстанції про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.
Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16 та від 17.06.2020 у справі № 127/6881/17.
Поряд з цим,  Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області  до участі у справі в якості належного відповідача залучене не було.
Положення статті 52 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачають, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. 
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Проте суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального    закону не дотримався, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене    статтею 188-42 КУпАП, пред`явлений до посадової особи, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
Для вирішення питання про залучення належного відповідача    у цій справі, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення належного відповідача та вирішення питання про його залучення.
Згідно із частиною другою        статті 353 КАС України        підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до пункту 4 частини третьої        статті 353 КАС України        порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Зважаючи на викладене та приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 355, 356    Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Тетіївського районного суду Київської області від 17 серпня  2017 року та  постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                          Л.Л. Мороз

                                                                                                    А.І. Рибачук