П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3823/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Заброцька Л.О.  
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
24 червня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Мацького Є.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представниці відповідачів: Степанової С.М., 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення виконавчого комітету Вінницької міської ради, Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення виконавчого комітету Вінницької міської ради, виконавчого комітету Вінницької міської ради  про визнання протиправним та скасування рішення Комісії щодо розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення Виконавчого комітету Вінницької міської ради, оформлене протоколом засідання № 3 від 14.11.2019 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як особі з інвалідності внаслідок війни ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав; зобов`язання Комісії щодо розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення Виконавчого комітету Вінницької міської ради призначити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення, як особі з інвалідності внаслідок війни ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав; стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, виконавчий комітет Вінницької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що оскаржуване рішення Комісії ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а зобов`язання призначити позивачу грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Крім того, апелянт стверджує, що при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди судом першої інстанції не досліджено наявність такої шкоди та не враховано, що позивача було включено до списку осіб, які потребують грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення станом на 01.03.2019.
Відзиви позивача та другого відповідача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходили, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідачів в судовому засіданні  підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , колишній військовослужбовець Збройних Сил, у період з 30.05.1988 року по 15.02.1989 року виконував обов`язки військової служби в Демократичній республіці Афганістан, де отримав травму, яка призвела до отримання інвалідності.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААБ № 295332 позивачу з 23.05.2012 року первинно встановлено третю групу інвалідності та зазначено, що травма, контузія отримані при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с. 46).
За результатами повторного огляду, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 078099, позивачу з 31.05.2018 року безтерміново встановлено другу групу інвалідності та зазначено, що травма, контузія отримані при виконанні обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (а.с. 42).
Відповідно до довідки Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради №1161 від 04.07.2019 року позивач перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Вінницької міської ради за № 1304 загальної черги, за № 220 в списку на позачергове отримання житла як “інваліди війни, інтернаціоналісти” та за № 40 у списку інвалідів війни та членів сімей загиблих військовослужбовців (а.с. 20).
29.10.2018 року позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради із заявою,  в якій просив розглянути питання щодо порядку виплати грошової компенсації для отримання житлової площі і надав необхідний комплект документів (а.с. 18).
Рішенням Комісії щодо розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення Виконавчого комітету Вінницької міської ради, оформленим протоколом засідання № 3 від 14.11.2019 року,  позивачу відмовлено  у призначенні та виплаті грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як особі з інвалідності внаслідок війни ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, в зв`язку з тим, що станом на 01.01.2018 він не був визнаний особою з інвалідністю 1 – 2 групи, оскільки 2 групу інвалідності отримав в травні 2018 року.
Вважаючи вказане вище рішення протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ані Порядок надання субвенції, ані Порядок виплати грошової компенсації не містять вимоги щодо встановлення інвалідності ІІ групи станом на 01.01.2018 року. Крім того, відмовляючи позивачу у виплаті грошової компенсації, відповідач не посилається на жодну з підстав, визначених пунктом 15 Порядку виплати грошової компенсації.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі – Закон № 3551-XII) особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, як позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
Органи виконавчої влади, виконавчі комітети місцевих рад зобов`язані подавати допомогу особам з інвалідністю внаслідок війни у будівництві індивідуальних жилих будинків. Земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва відводяться зазначеним особам у першочерговому порядку
П.7 ч.2 ст.7 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.
З матеріалів справи встановлено, що позивач є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.16).
Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №1008 від 18.04.2019 року створено Комісію щодо розгляду заяв деяких категорій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей, осіб, які брали участь в Революції Гідності, а також членів їх сімей, та внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (а.с. 70 – 74).
На виконання пункту 5 Порядку надання субвенції Департамент соціальної політики Вінницької міської ради листом від 28.02.2019 року № 08-00-019  повідомив Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької ОДА про потребу в наданні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення станом на 01.03.2019 року, в тому числі для осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, і в зазначену інформацію був включений також ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю внаслідок війни ДРА – 2 група. (а.с. 75 – 77).  
Відповідно до протоколу засідання обласної комісії з питань розподілу коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб від 20.06.2019 року №1 було прийнято рішення про розподіл отриманих субвенцій та здійснено розподіл коштів субвенції відповідно до списку для виплати грошової компенсації учасникам бойових дій на території інших держав, в якому під №3 значиться ОСОБА_1 (додаток 4 до протоколу №1 від 20.06.2019 року).
Відповідно до оскаржуваного рішення Комісії, оформленого протоколом засідання № 3 від 14.11.2019 року, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової компенсації зазначено те, що позивач станом на 01.01.2018 року не був визнаний особою з інвалідністю І-ІІ групи, оскільки ІІ групу інвалідності отримав в травні 2018 року.
Оцінюючи обґрунтованість вказаної відмови, колегія суддів виходить з наступного
Постановою Кабінету Міністрів України № 214 від 28.03.2018 року затверджено Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей (далі – Порядок та умови надання субвенції) та Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей (далі – Порядок виплати грошової компенсації).
Відповідно до пункту 1 Порядку та умов надання субвенції (в редакції на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) ці Порядок та умови визначають механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для сімей загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абзаці першому пункту 1 статті 10 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, для осіб з інвалідністю I-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у таких державах, визначених пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, та які потребують поліпшення житлових умов (далі - субвенція) і перебувають на обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР станом на 1 січня 2018 року. 
З урахуванням вищенаведеного право на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення мають особи у разі дотримання наступних умов:
- наявність статусу члена сім`ї загиблих учасників бойових дій на території інших держав, визначених в абз. 1 п.1 ст.10 Закону № 3551-XII або особи з інвалідністю I-II групи з числа учасників бойових дій на території інших держав, визначених п. 7 ч.2 ст. 7 Закону № 3551-XII;
- наявність потреби в поліпшенні житлових умов;
- перебування на обліку обліку за місцем проживання відповідно до Житлового кодексу Української РСР станом на 1 січня 2018 року.
Згідно з п.3 Порядку виплати грошової компенсації (в редакції на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають особи з інвалідністю I-II групи, визначені пунктом 7 частини другої статті 7 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням в інших державах, які перебувають на квартирному обліку (далі - особи з інвалідністю).
Таким чином, ані Порядок та умови надання субвенції, ані Порядок виплати грошової компенсації в редакції на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності не містили вимоги щодо встановлення ІІ групи інвалідності станом на 01.01.2018 року.
В обґрунтування правомірності протокольного рішення Комісії № 3 від 14.11.2019 року апелянт посилається на лист Міністерства соціальної політики України №1463/0/242-19 від 08.08.2019 року (а.с. 80-81).
Водночас, лист Міністерства соціальної політики України № 1463/0/242-19 від 08.08.2019 року, наданий на запит Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради № 08-00-019-311869 від 21.06.2019 року, у якому зазначено, що право на отримання грошової компенсації відповідно до Порядку мають особи з інвалідністю внаслідок війни І-ІІ групи, які перебували на квартирному обліку до 01.01.2018 року, не містить висновку щодо наявності чи відсутності права на грошову компенсацію для отримання житлового приміщення саме у позивача, і подібні роз`яснення мають лише інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами.
Таким чином, рішення Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення Виконавчого комітету Вінницької міської ради, оформлене протоколом засідання № 3 від 14.11.2019 року, про відмову позивачу у призначенні та виплаті грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, як особі з інвалідності внаслідок війни ІІ групи з числа учасників бойових дій на території інших держав прийняте з підстав, що не передбачені чинним законодавством, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його скасування.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо втручання судом першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів виходить з наступного.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 у справі № К/800/6863/15, від 29.11.2016 № К/800/17306/16, № К/800/17393/16 від 29.09.2016, № К/800/13317/15 та від 17.12.2015 № К/800/32134/15).
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Таким чином, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).
Відповідно до положень Порядку виплати грошової компенсації у разі подання встановленого цим Порядком пакету документів комісія зобов`язана призначити виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення. При цьому підстави для відмови у призначенні та виплаті такої компенсації визначені в п.15 вказаного Порядку.
Отже, при прийнятті рішення щодо виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення в Комісії щодо розгляду заяв членів сімей загиблих та осіб з інвалідністю про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення виконавчого комітету Вінницької міської ради відсутня можливість діяти на власний розсуд, тому такі повноваження не є дискреційними.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для компенсації ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 15 000 грн, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 та від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17. 
Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. 
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Отже, позивач як особа з інвалідністю ІІ групи належить до вразливих верств населення та потребує додаткового соціального зі сторони держави.
Згідно з ч.2 ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. 
Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  визначено правовий статус ветеранів війни та встановлено соціальні гарантії, спрямовані на створення належних умов для їх життєзабезпечення та формування в суспільстві шанобливого ставлення до ветеранів війни.
Таким чином, рішення суб`єктів владних повноважень відносно ОСОБА_1 зі статусом інваліда війни,  мають бути спрямовані на реалізацію державних гарантій та забезпечення належних умов для існування.
Судом встановлено, що в порушення п.п.10-12 Порядку виплати грошової компенсації, який передбачає строк розгляду відповідної заяви до 25 робочих днів, питання про призначення грошової компенсації ОСОБА_1 розглядалася понад рік з дня його звернення із заявою (з 29.10.2018 року по 14.11.2019 року).
Крім того, згідно з листом від 28.02.2019 року № 08-00-019   ОСОБА_1 був включений до списку осіб, які мають право на грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення станом на 01.03.2019 року. Відповідно до протоколу засідання обласної комісії з питань розподілу коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб від 20.06.2019 року №1 позивача включено до списку осіб для виплати грошової компенсації.
Отже, оскаржуване рішення відповідача № 3 від 14.11.2019 року прийнято на етапі, що передував безпосередній виплаті грошової компенсації, коли ОСОБА_1 мав обґрунтовані сподівання на отримання належних йому сум.
Зважаючи на викладені вище обставини колегія суддів дійшла висновку про те, що необґрунтовано тривалий розгляд заяви позивача про призначення грошової компенсації, а також протиправне рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 призвели до розчарування, приниження його гідності як особи, яка має право на додаткові соціальні гарантії і потребує додаткового захисту, та нівелювали статус ветерана війни, інваліда війни ІІ групи.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вінницької міської ради залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених  ч.4 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Постанова суду складена в повному обсязі  26 червня 2020 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Мацький Є.М.