Номер провадження: 22-ц/813/4025/20 
Номер справи місцевого суду: 521/8090/19
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.06.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
                                  В С Т А Н О В И В:

       У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивовуючи це тим, що через несумісність характерів та різних поглядів на життя, сімейне життя з відповідачем не склалося. Вони втратили один до одного почуття любові та поваги, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Спільного господарства сторони не ведуть, спільного майна та дітей не мають. Шлюб носить лише формальний характер. 
       Викладені обставини стали підставою звернення до суду.
       Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
Не погоджуючись з таким рішеням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони до суду не з`явився, про причини не явки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. 
       Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, після надання строку на примирення стосунки між подружжям не змінилися, позивач не бажає проживати разом з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що подальше спільне життя буде суперечити його інтересам.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 22 грудня 1995 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теплодарського міського управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 54.
       Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільних дітей та спору з приводу майна не мають.
       Спірним в даному випадку є питання стосовно того, чи можливе збереження шлюбу між сторонами, та чи є підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .        
       Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.
За змістом ч.1 ст.24, ч.2 ст.104, ч.1 ст.ст.110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). 
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а вжиті судом заходи відносно надання сторонам строку на примирення позитивного результату не дали, сторони не примирилась, позивач, як і раніше наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу за наведених обставин буде фактичним примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам всупереч волі сторони, що є неприпустимим. 
Таким чином, суд має постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них і вжиті заходи примирення виявилися неефективними і не досягли поставленої цілі.
Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.
Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Саме з цих вимог українського і міжнародного права виходив суд першої інстанції, коли дійшов висновку про можливість розірвання шлюбу між сторонами.
З цих підстав, доводи апеляційної скарги про можливість збереження сім`ї є невмотивованими і такими, що не підтверджуються жодними доказами, які містяться в матеріалах справи.
З матеріалів справи вбачається, що справа знаходилася у провадженні районного суду шість місяців та сторонам надавався строк на примирення, проте за весь цей час, відповідно пояснень позивача, у їх стосунках з відповідачем, нічого не змінилося. У них відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя та не розуміють один одного. Позивач наполягав на розірванні шлюбу та зазначав, що збереження сім`ї неможливе, не відповідає його волі та буде суперечити його інтересам.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що суд прийняв поспішне рішення є помилковими, оскільки позивач не бажає миритися з відповідачем, незважаючи на надання судом строку на примирення, а суд не може примусити позивача зберегти шлюб.
Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про розірвання шлюбу.
Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
       З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
       На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 383-384 ЦПК України, суд
       
                                        П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
       
Повний текст судового рішення складено 30.06.2020 року

       Головуючий:                                                О.М. Таварткіладзе

       Судді:                                                        А.П. Заїкін

                                                               С.О. Погорєлова