Головуючий у І інстанції  Волошин В.О.	
Провадження №  22-ц/824/7608/2020	 	 	 	                                      Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	
 
ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
       20 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
 
       Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Шкоріної О.І., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
 
    В С Т А Н О В И В :
 
     У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з нього на свою користь грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США, посилаючись на те, що 04 липня 2013 року ОСОБА_1 взяв у нього в борг 5 000 доларів США, про що власноручно склав боргову розписку, в якій зобов`язався повернути вищевказані кошти за вимогою.
     03 грудня 2018 року ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 поштою вимогу про повернення позичених коштів протягом семиденного терміну з моменту отримання вимоги, однак до теперішнього часу кошти відповідач не повернув, в зв`язку із чим позивач і звернувся до суду з позовом про їх стягнення. 
     Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2020 року позов задоволено частково.
     Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 04 липня 2013 року суму заборгованості у розмірі 5 000 доларів США.
     Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 378 грн. 50 коп. 
     В решті позову відмовлено.
     Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального правата неповноту судового розгляду, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .
     Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
     Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
     Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
     Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
     Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
     Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2013 року відповідачем ОСОБА_1 було складено розписку (а.с.4), оригінал якої був оглянутий судом першої інстанції, згідно якої ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 з метою проведення юридичних розрахунків за юридичні послуги в борг грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою. Факт написання розписки відповідачем не заперечувався.
     Також встановлено, що 03 грудня 2018 року позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу про повернення суми боргу в розмірі 5 000 доларів США протягом семи днів з моменту отримання претензії (вимоги), яку відповідач отримав (а.с.6, 10).
     Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.  
     Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
     Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
     Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
     За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
     У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
     Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
     Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
     Враховуючи те, що відповідачем, як позичальником, не виконано обов`язок по поверненню позивачу, як позикодавцю, суми позики за його вимогою, законним та обґрунтованим є висновок суду про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми позики у розмірі 5 000 доларів США.  
     Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що сума коштів, обумовлена у розписці від 04 липня 2013 року - 5 000 доларів США, ним повернута згідно умов мирової угоди, укладеної 11 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегією суддів відхиляються, оскільки в тексті вищевказаної мирової угоди (а.с.54-55) не міститься жодної згадки про порядок виконання зобов`язань ОСОБА_1 по борговій розписці від 04 липня 2013 року. 
     Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин справи та дотриманням норм матеріального права при її вирішенні. При цьому, порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення і передбачені ч. 3 ст. 376 ЦПК України, апеляційним судом при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду не встановлено.  
     Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.  
     Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
     Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.  
     В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
     Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
     Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
 
     Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2020 року - залишити без змін.
 
     Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
     Суддя доповідач:    
 
     Судді: