ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/21744/19                                Головуючий суддя І інстанції Короткий І. П.
Провадження № 22-ц/818/3313/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із правочинів, зокрема договорів (крім категорій 301000000-303000000), з них

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2020 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Короткого І.П., по цивільній справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова,
встановив:
24 грудня 2019 року Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова на умовах перерахування до бюджету м. Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у розмірі 459611,72 грн. 
Позовна заява мотивована тим, що відповідач є замовником об`єкту «реконструкція гаражного боксу №1 в літ. «З-2» по АДРЕСА_1 під кафе», введеного в експлуатацію декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 16.03.2018 року №ХК 141180741438. 
Вказав, що на дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництва зазначеного об`єкта відповідач не виконав покладеного на нього законодавством обов`язку щодо укладання договору про пайову участь і не звернувся до позивача із заявою з приводу укладання такого договору та не відповів на пропозицію позивача від 28.08.2018 про укладення цього договору. 
На підставі ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року №804, позивач просить суд визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради у запропонованій йому у досудовому порядку редакції. Днем укладання договору вважати день набрання рішенням суду законної сили.  
     
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду незаконне, необґрунтоване, судом не застосовано закон який підлягав застосуванню, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Вказав, що неукладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Харкова свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади.
Звертає увагу, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності на даний час акту законодавства який би регулював відносини з пайової участі є невірним, адже на теперішній час обов`язок пайової участі урегульовано відповідно до п. 2 розділу II Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні”, на підставі ст. 27, 31 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” та Порядком про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова у новій редакції затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.12.2019 № 989. Таким чином, з огляду на те, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрована 16.03.2018, а Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності” передбачав, на той час, обов`язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися припис и статті 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
Зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є замовником об`єкту «реконструкція гаражного боксу №1 в літ. “3-2” по АДРЕСА_1 під кафе» введеного в експлуатацію декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 16.03.2018 № ХК 141180741438, відомості про що розміщені на офіційному веб- сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України в розділі «реєстр дозвільних документів» на період подання позову до суду. Відповідна декларація в оригіналі знаходиться у відповідача, як замовника з проведення відповідних будівельних робіт. З урахуванням наведених положень Закону № 3038 та вищевказаного Порядку на відповідача, як замовника поширюється дії Закону № 3038 щодо обов`язку взяття пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова та обов`язкового укладення договору щодо цього обов`язку.
Вказав, що пунктом 3.3 Порядку визначена формула величини пайової участі замовника у розвитку інфраструктури м. Харкова. Також, п. 5.5. Порядку передбачає, що у разі не укладання замовником договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова до введення об`єкта в експлуатацію розмір пайової участі, розрахований у відповідності до п. 5.4. цього Порядку, збільшується на 10%. Ураховуючи те, що відповідачем не надано позивачу зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва об`єкта та не підтверджено, що загальну кошторисну вартість будівництва об`єкта визначено згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, розрахунок величини пайової участі, який є істотною умовою договору зроблено позивачем згідно з листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.01.2018 №7/15-945 “Про індекси зміни вартості станом на 1 січня 2018 року”.
У письмових поясненнях поданих до суду 22 травня 2020 року Харківська міська рада зазначила, що Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності” набрав чинності 17.02.2011. Відповідно до п.2, п.9 ст. 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Вказала, що відповідач ОСОБА_1 є замовником об`єкту «реконструкція гаражного боксу №1 в літ. “3-2” по АДРЕСА_1 під кафе» введеного в експлуатацію декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 16.03.2018 № ХК 141180741438. відомості про що розміщені на офіційному веб-сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України в розділі «реєстр дозвільних документів» на період подання позову до суду. Таким чином правовідносини з укладання договору про пайову участь у розвитку м. Харкова виникли з моменту прийняття об`єкту до експлуатації, а саме -16.03.2018.
Зазначила, що на момент виникнення правовідносин єдиною нормою яка регулювала питання укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту була ст. 40 Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності” приписи якої є імперативними. У підпункті 5 пункту “а” статті 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” зазначено, що до повноважень виконавчого органу міських рад віднесено залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури. Неукладення договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Харкова свідчить про недотримання вимог законодавства і має наслідком порушення прав та інтересів відповідної територіальної громади.
Звертає увагу суду, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності акту законодавства який би регулював відносини з пайової участі є невірним, адже на теперішній час обов`язок пайової участі урегульовано відповідно до п. 2 розділу II Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні”, на підставі ст. 27, 31 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” та Порядком про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова у новій редакції затвердженого рішенням. виконавчого комітету Харківської міської ради від 24,12.2019 № 989. Таким чином, з огляду на те, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта зареєстрована 16.03.2018, а Закон України “Про регулювання містобудівної діяльності” передбачав на той час обов`язок замовника будівництва ініціювати укладення договору про пайову участь і укласти такий договір до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи статті 40 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
У відзиві ОСОБА_1 вважає висновки суду обґрунтованими та законними, а доводи скарги – необґрунтованими і тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та врахувати рішення Верховного Суду України за аналогічними справами. Наполягає також на тому, що у неї відсутній обов`язок укладення договору про пайову участь виходячи з того, що здійсненні роботи за своїм характером не є будівництвом з використанням земельної ділянки, площа забудови не змінилася оскільки усі роботи були здійсненні в межах існуючого фундаменту, а тому у розумінні ст. 2 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» не є випадком забудови нової земельної ділянки, не віднесений до об`єктів справляння пайового внеску, були відсутні передбачені ст. 40 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» підстави виникнення у відповідача обов`язку укласти договір про пайову участь та сплатити відповідні кошти.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представника відповідача , за відсутності інших учасників справи, які належним чином повідомлялися про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися і своїх представників не надіслали, що відповідно до ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому апеляційному розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в цілому відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 1 січня 2020 року стаття 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка регулювала цивільні відносини між сторонами та зобов`язувала замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту та укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, втратила чинність.
Суд апеляційної інстанції в цілому погоджується з тим, що внаслідок припинення з 01.01.2020 згаданої норми права обов`язок відповідача укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури відповідно до згаданої норми права та зобов`язання укласти договір на умовах сплати пайового внеску у сумі 459611,72 грн., з якою позивач звернувся до суду, - на день розгляду справи судом припинився.
Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Стаття 15 ЦК України гарантує захист своїх цивільних прав в разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. ст. 627, 630 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це. а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.
Судовим розглядом встановлено, що відповідач є замовником об`єкту «реконструкція гаражного боксу №1 в літ. «З-2» по АДРЕСА_1 під кафе», введеного в експлуатацію декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 16.03.2018 року №ХК 141180741438. Однак, на дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництва зазначеного об`єкта відповідач не уклав договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. 
Листом від 28 серпня 2018 року заступник директора Департаменту – начальник Управління соціально-економічного розвиту, планування та обліку з посиланням на ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 (із змінами в редакції рішення від 22.05.2013 № 319) звернувся до ОСОБА_1 з пропозицією про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції гаражного боксу № НОМЕР_1 в літ. «З-2» під кафе по АДРЕСА_1 та надіслав у 2-х примірниках для розгляду та підписання договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова при реконструкції гаражного боксу № НОМЕР_1 в літ. «З-2» під кафе по АДРЕСА_1 - на протязі 20 днів після отримання цього договору. У разі не врегулювання питання у визначений термін, матеріали будуть направлені для вирішення питання в судовому порядку (а.с. 14).
При цьому, як вбачається з наданої позивачем копії проекту відповідного договору № 254-18/1 без дати, з додатком до нього, позивач навів розрахунок величини пайової участі при реконструкції згаданого гаражного боксу на суму 459611,72 з урахуванням коефіцієнту 0,10 та збільшенням його розміру згідно п. 5.5 Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова на 10% (а.с. 15-16). 
Відповідач ОСОБА_1 не надала до суду доказів прийняття пропозиції позивача, на підставі чого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що від підписання запропонованого договору вона відмовилася.
Згідно копії Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), вона була складена стосовно реконструкції гаражного боксу № НОМЕР_1 в літ. «З-2» по АДРЕСА_1 під кафе, замовник ОСОБА_1 , зареєстровано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради 16.03.2018 (а.с. 19).
Відповідно до ч.ч.1, 2 та 9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції Закону, яка діяла до 01.01.2020 року, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Разом з тим, згідно п.п. 3 п.13 розділу І Закону України від «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20 вересня 2019 року № 132-IX, у Законі України "Про регулювання містобудівної діяльності" (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 34, ст. 343 із наступними змінами): згадану вище статтю 40 було виключено.
При цьому відповідно до п.п. 2 п. 1 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 132-IX визначено, що згадані зміни набирають чинності з 1 січня 2020 року. Згідно п. 2 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 132-IX договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.
Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова, затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 № 804 (із змінами в редакції рішення від 26.12.2018 2018 № 083) у п.п. 3.2, 3.3 по іншому визначає механізм розрахунку та передбачає величину пайової участі 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта – для замовників для нежитлових будівель та споруд. 
Тому, виходячи з принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України, з урахуванням виключення на день розгляду справи згаданої норми ст. 40 Закону України Законі України "Про регулювання містобудівної діяльності" суд першої інстанції обґрунтовано не застосував її до спірних правовідносин, а також згадані норми п.п. 3.2, 3.3 Положення. 
Дія актів цивільного законодавства у часі визначена у ст. 5 ЦК України наступним чином:
1. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
2. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
3. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до ст. 648 ЦК України:
1. Зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.
2. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства.
Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом, ч. 1 ст. 649 ЦК України.
Згідно ст. 638 ЦК України: 
1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку, ч. 1 ст. 643 ЦК України.
У даному випадку відповідач не прийняла пропозицію позивача укласти договір на запропонованих умовах протягом 20 днів після отримання цієї пропозиції та проекту договору. Оскільки відповідно до згаданих норм матеріального права у даному випадку договір є укладений лише з дня набрання чинності рішення суду, тобто спірні правовідносини тривали на день набрання Законом України № 132-IX, який припинив дію норми ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», змінив порядок укладення договору про пайову участь та зменшив її розмір, то відповідно до наведеної норми ч.3 ст. 5 ЦК України до спірних правовідносин на день розгляду справи судом застосовується новий акт цивільного законодавства, а не згадана норма ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», як правильно вирішив суд першої інстанції.
Тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач недобросовісно маніпулює доказом у своїх інтересах, надавши до суду лише частину Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, забудовником якого був відповідач, затверджену Інспекцією ДАБК Департаменту територіального контролю Харківської міської ради 16.03.2018 у неповному вигляді, без зазначеної забудовником загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України є неприпустимим та згідно частини четвертої згаданої статті Кодексу та з огляду на невідповідність такої процесуальної поведінки відповідно до загального принципу цивільного судочинства, справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, лишає доказової сили наведений позивачем на обґрунтування позову у додатку до спірного проекту договору № 254-18/1 розрахунок величини пайової участі при реконструкції гаражного боксу № НОМЕР_1 в літ «З02» під кафе (а.с. 16).
Позивач всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України не навів розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, визначеним відповідно до Закону України № 132-IX , який передбачає, що протягом 2020 року нові договори про сплату пайового внеску забудовником, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, укладатимуть на підставі п. 2 розд. ІІ цього Закону у такому розмірі та порядку, зокрема розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.
У справі також відсутні відомості про те, що позивач звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про сплату пайового внеску забудовником відповідно до вказаного у п. 2 розд. ІІ цього Закону України № 132-IX  порядку. Оскільки розмір пайової участі є істотною умовою договору про пайову участь, а позивач всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України вчасно до суду першої інстанції, як це визначено у ст. 83 ЦПК України без поважних причин не надав, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, за його недоведеністю. 
Оскільки такий висновок суду апеляційної інстанції доповнює висновок суду першої інстанції про те, що позов є недоведений в силу припинення дії норми ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» колегія суддів відповідно до принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, вважає таку неповноту висновків суду першої інстанції формальною помилкою, яка не вплинула на остаточні висновки суду про недоведеність позову, що у цілому відповідає нормам матеріального і процесуального права і доводами скарги не спростовується. 
При цьому колегія суддів не вбачає підстав для застосування наведених у доводах скарги правових висновків касаційного суду від 05.12.2019 у справі № 922/4250/17 та інших, оскільки вони не є релевантними до обставин цієї справи. 
Тому з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, оскаржене рішення - без змін.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись  п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388, 389 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції 
постановив: 
Апеляційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради -залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 12 березня 2020 року -залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2020 року.

Головуючий                                                                        В.Б.Яцина.

Судді                                                                                       І.В.Бурлака.

                                                                                               О.М.Хорошевський.