КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №362/7389/19                                                                              Головуючий у І інстанції - Ковбель М.М.  
апеляційне провадження №22-ц/824/9572/2020                                     Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
09 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сержанюка А.С., Лівінського С.В.,
за участю секретаря  Спеней О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2020 року у справі за позовом Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відібрання дітей у батьків без позбавлення батьківських прав,-  
                                                                встановив:
 
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Як зазначає позивач, відповідачі вчиняють фізичне насильство над дітьми, житлові умови проживання дітей не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам та є небезпечними для життя і здоров`я дітей, батьки неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки, внаслідок чого існує загроза життю і здоров`ю дітей.
Неодноразово органами внутрішніх справ складались протоколи про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності. Діти відповідачів наказами у справах дітей №89,90,91 від 23.12.2004 року та №8 від 29.01.2009 року  взяті на облік, як діти які опинились в складних життєвих  обставинах.
Починаючи з 2006 року служба у справах дітей міської ради постійно тримала сім`ю відповідачів під контролем, проводила профілактичні бесіди, організовувала надання благодійної допомоги. Аналогічні роботи проводив і міський центр соціальних служб дітей, сімї`ї та молоді. Однак проведена робота не давала результатів.
Вказували, що відповідно до рішення Васильківського міського суду Київської області від 14.09.2016 року ухвалено рішення про відібрання малолітніх дітей  ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,без позбавлення їх батьківських прав.
Відповідно до рішення Васильківського міського суду Київської області від 07.12.2016 року діти були повернуті до сім`ї.
Після повернення дітей до сім`ї ОСОБА_2 народила ще двох дітей. На обліку в пологовому відділенні Васильківської центральної районної лікарні не перебувала, обох дітей народжувала дома, чим ставила під загрозу їх життя і здоров`я. Лише після народження дітей була госпіталізована до пологового відділення.
За час повернення дітей та поповнення сім`ї перебувала під постійним контролем служби у справах дітей та центру соціальних служб сім`ї та молоді. Під час відвідування родини неодноразово було виявлено, що батьки безвідповідально відносяться  до виконання батьківських обов`язків. В квартирі незатишно, дитячі речі та постільна білизна брудні, зберігаються навалом. Діти завжди у брудному одязі, немиті. Зазначене підтверджується фотографіями які додані до позовної заяви. На зауваження контролюючих органів не реагують.
У зв`язку з безпосередньою загрозою для життя і здоров`я малолітніх дітей  внаслідок нехтування батьками своїми батьківськими обов`язками, на виконання пункту 2 ст.170 СК України  служба у справах дітей та сім`ї міської ради порушила питання перед виконавчим комітетом  міської ради про негайне відібрання малолітніх дітей.
Виконавчим комітетом міської ради 29.11.2019 року прийнято рішення за №528 «Про негайне відібрання дітей у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 »
Враховуючи викладене Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської міської ради Київської області просила задовольнити позов та відібрати дітей.
       Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2020 року позов задоволено.Відібрано у батьків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення батьківських прав.
 Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
   В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що законодавець вимагає. Що докази були належними і згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
         Вказує, що суд першої інстанції помилково при ухваленні рішення в мотивувальній частині посилається на те, що ОСОБА_2 раніше вже позбавлялась батьківських прав зокрема 04.06.2007 року, оскільки це ніяк не відноситься до справи так як в позовній заяві мове йде про інших дітей. Вказує також на те, що не відповідають дійсності викладені в позовній заяві начебто факти  вчинення ОСОБА_1 насильство над сином.
     Зазначає , що в позовній заяві позивач вказує, що ОСОБА_2 , раніше вже позбавлявся  батьківських прав зокрема 04.06.2007 року, але це ніяк не відноситься  до справи так як  в позовній заяві мова йде про інших дітей. В даному випадку цей момент вказаний для того,  щоб виставити в негативному світлі ОСОБА_2 ,-турботливу і люблячу матір.
        Посилається на те, що в позовні заяві також вказано , що ОСОБА_1 08.04.2016 року вчинив насильство над  сином, що призвело до травми  голови останнього, але знову таки доказів ніяких, відповідно до КК України передбачена відповідальність за нанесення тілесних ушкоджень. Попри можливу  відповідальність ОСОБА_1 перед законом чистий, працівники служби у справах дітей не звертались в органи поліції, скоріше за все дані події не мали місце.
        Посилання  на телепрограму «Токсичне слідство» як на доказ наявності обставин на які посилається позивач взагалі є неприпустимі. Телепрограма створювалась за участі сценаристів, художніх керівників та інших учасників та являються об`єктом авторського права. Висновок можна зробити тільки один, телепрограма не являється достовірним джерелом інформації, а тільки художнім вимислом.
      В тексті позову також зазначається посилання як доказ ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 притягнення до адміністративної відповідальності останньої за ч.3 ст. 109 КУпАП-викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничним коліям у невстановлених місцях. Дане формулювання взагалі пояснити неможливо.
     Враховуючи викладене просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. 
       Відзив у встановлений судом строк не надходив.
      Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Васильківським міськрайонним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Васильківським міськрайонним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції в Київській області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
      Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області №89 від 23.12.2014 року, постановлено на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах, що також підтверджується копією обліково-статистичної картки № 0264512.
Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області №90 від 23.12.2014 року, постановлено на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах.
Відповідно до Наказу Служби у справах дітей Васильківської міської ради Київської області №91 від 23.12.2014 року, постановлено на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах, що також підтверджується копією обліково-статистичної картки № 0264517.
За розпорядженням міського голови № 91 від 08.04.2016 року «Про негайне відібрання дітей у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 », здійснено негайне відібрання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у батьків.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2016 року №362/2147/16-ц, було відібрано малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідачів.
Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2016 року, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме в ухиленні останньої від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до Постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме в ухиленні останнього від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2016 року, повернуто відповідачам на виховання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У листі Васильківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Васильківської міської ради Київської області від 23.03.2017 року №09-06/б-08 зазначено, що було здійснено виїзд в сім`ю ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де під час відвідування 17.03.2017 року та 20.03.2017 року було виявлено наступне: у новонародженої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутні предмети догляду, памперси, дитяче харчування в наявності в мінімальній кількості, у дитини не має постільної білизни, ОСОБА_6 загорнута у брудну ковдру. Двоє старших дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були одягнуті в брудний одяг.
За розпорядженням міського голови № 528 від 29.11.2019 року «Про негайне відібрання дітей у батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 », було вирішено здійснити негайне відібрання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у батьків.
Відповідно до довідки №01-10-127 від 28.02.2020 року, виданої КЗ КОР «Спеціалізований обласний Будинок дитини м. Боярка», діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , госпіталізовані з діагнозом туберкульоз внутрігрудних лімфовузлів.
Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не здійснюють належного догляду за ними, не створюють належних умов для їхнього проживання, фізичного та розумового розвитку, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для відібрання дітей у батьків.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п. 2-5 ч.1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Відповідно до пунктів 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.
Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. ( пункт 16) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей та ні. Зазначені фактори, як кожен окремо, так в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам.
Таким чином, встановивши, що відповідачі неналежним чином виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, не здійснюють належного догляду за ними, не створюють належних умов для їхнього проживання, фізичного та розумового розвитку, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що підтверджується зібраними у справі доказами.
А також те, що залишення дітей у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я - відповідно до довідки №01-10-127 від 28.02.2020 року, виданої КЗ КОР «Спеціалізований обласний Будинок дитини м. Боярка», діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , госпіталізовані з діагнозом туберкульоз внутрігрудних лімфовузлів.
Суд обґрунтовано застосував до спірних правовідносин норму статті 170 СК та відібрав дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав.
 Встановлені судом підстави для застосування ст. 170 СК України підтверджується матеріалами справи і відповідачами у встановленому законодавством порядку відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України не спростовані.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до заперечень щодо доводів викладених у позовній заяві. Проте такі факти судом не встановлювались і у висновку суду щодо застосування норм права вони відсутні. 
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів
                                                   П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2020 року залишити без змін.
  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 Суддя - доповідач:                            
Судді :