Постанова                            
Іменем України
 
27 липня 2020 року            
м. Київ
 
справа № 686/9520/17
провадження № 61-49011св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання припиненим боргового зобов`язання.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 жовтня 1999 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», після зміни назви АТ КБ «Приватбанк») укладено кредитний договір № 05-31/38-і на суму 60 000,00 грн строком до 24 жовтня 2000 року.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та Приватним малим підприємством «Діскаунт» (далі - ПМП «Діскаунт») укладено договір застави, відповідно до умов якого в заставу було передано автомобіль марки Мерседес Бенц 2428, державний номер НОМЕР_1 . Оскільки борг не погашався, банк звернувся до суду з позовом 
і рішенням господарського суду Хмельницької області від 10 вересня 2002 року було стягнуто з ПМП «Діскаунт» на користь банку борг у сумі 76 129,73 грн, видано позивачу наказ від 21 вересня 2002 року для пред`явлення до органів виконавчої служби.
У ході виконавчого провадження було реалізовано майно ПМП «Діскаунт» на загальну суму 80 682 грн, відділом державної виконавчої служби кошти були спрямовані банку на погашення боргу.
Проте після отримання коштів, що надійшли від реалізації майна ПМП «Діскаунт», АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до нього про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 
2004 року у задоволенні позову відмовлено, але після перегляду в суді апеляційної інстанції зазначене рішення було скасовано, винесено нове, яким кредитний договір № 05-31/38-і від 25 жовтня 1999 року розірвано, стягнуто 
з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» борг в сумі 83 467,66 грн.
Кредитний договір між сторонами розірвано, борг погашено за рахунок реалізації майна майнового поручителя. Незважаючи на це, йому стало відомо, що банк продовжує обліковувати борг за цим кредитним договором. Дії Банку, який заявляє, що у відповідача є борг, позбавляють його можливості отримати кредит, 
У зв`язку з цим просив визнати припиненими кредитні зобов`язання між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору від 25 жовтня 1999 року № 05-31/38-і.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано припиненими кредитні зобов`язання за кредитним договором від 25 жовтня 1999 року № 05-31/38-і, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції керувався тим, що позивач надав належні докази, які підтверджують погашення заборгованості перед банком за рахунок майна майнового поручителя - ПМП «Діскаунт». При цьому, як слідує з рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 5 липня 2004 року по справі № 2-792-04 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ЗАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, всіх додаткових угод до нього та стягнення заборгованості, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 
10 серпня 2002 року сума заборгованості згідно кредитного договору від 25 жовтня 1999 року стягнута із заставодавця ПМП «Діскаунт». Однак виконавче провадження закрито в зв`язку з тим, що ПМП «Діскаунт» в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України не значиться, що робить неможливим виконання зобов`язань за договором застави по кредитному договору. У зв`язку зі знищенням по закінченню строку зберігання цивільної справи № 2-792/2004 суд позбавлений можливості перевірити, на якій підставі було зроблено цей висновок. Натомістьпозивачем суду надано копію постанови про повернення виконання документа стягувачеві від 26 травня 2004 року при примусовому виконанні наказу № 10/3917, виданого 21 вересня 2002 року господарським судом Хмельницької області, з якої слідує, що борг ПМП «Діскаунт» на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» сплачено повністю.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд керувався тим, що оскільки рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2004 року у справі № 2-792-04 розірвано кредитний договір від 25 жовтня 1999 року № 05-31/38-і, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , та стягнуто з нього на користь банку борг у сумі 83 467,66 грн, то позовні вимоги про припинення кредитних зобов`язань 
є безпідставними.
Аргументи учасників справи
У грудні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив оскаржене судове рішення скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд, відмовляючи 
у задоволенні позовних вимог, не вказав якою нормою матеріального права керувався при винесенні такого рішення і не навів мотивів, з яких виходив. Вважав, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки його зобов`язання перед банком є припиненими, так як заборгованість повністю погашена за рахунок майнового поручителя на момент розгляду справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Відзиву на касаційну скаргу не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25 жовтня 1999 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір  № 05-31/38-і, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 60 000,00 грн на умовах строковості, повернення та платності.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором ПМП «Діскаунт» за договором застави від 25 жовтня 1999 року передав банку 
в заставу належний на праві власності автомобіль «Мерседес-Бенц», державний номер НОМЕР_1 .
Рішенням господарського суду Хмельницької області від 10 вересня 2002 року 
у справі за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ПМП «Діскаунт» про стягнення заборгованості позов задоволено частково. Стягнуто з ПМП «Діскаунт» на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» 76 129,73 грн збитків, завданих неналежним виконанням договору застави від 25 жовтня 1999 року № 05-3/38-1, з яких: 38 100,00 грн - сума непогашеного кредиту, 35 947,73 грн - заборгованість по сплаті сумнівних процентів, 600 грн - комісія за розрахункове обслуговування кредиту, 5 565,08 грн - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 8 045,00 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту та 1 482,00 грн - витрат по вчиненню виконавчого напису.
21 вересня 2002 року господарським судом Хмельницької області видано наказ про примусове виконання зазначеного судового рішення, який ЗАТ КБ «Приватбанк» пред`явило для виконання до органів виконавчої служби.
Відповідно до довідки Хмельницької філії спеціалізованого державного підприємства «Укрспец`юст» від 30 вересня 2003 року № 779 автомобіль МАН, 1995 року випуску та причіп іноземний 1977 року випуску передані на реалізацію відділу державної виконавчої служби згідно договорів № 3230194 та № 3230195 від 12 червня 2003 року і реалізовані 07 липня 2003 року. Кошти за мінусом комісійної винагороди перераховані у відділ державної виконавчої служби Хмельницького міського управління юстиції 14 липня 2003 року.
З постанови про повернення виконання документа стягувачеві від 26 травня 2004 року вбачається, що при примусовому виконанні наказу № 10/3917, виданого 21 вересня 2002 року господарським судом Хмельницької області, борг ПМП «Діскаунт» на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» сплачено повністю.
Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 в період з 25 жовтня 1999 року по 06 липня 2017 року заборгованість по кредитному договору від 25 жовтня 1999 року продовжувала рахуватись відповідачем.
Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 5 липня 2004 року по справі № 2-792-04 постановлено розірвати кредитний договір № 05-31/38-і від 25 жовтня 1999 року, укладений між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» борг у сумі 83 467,66 грн. та 835 грн. витрат по сплаті державного мита.
Цим рішенням встановлено, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 10 серпня 2002 року сума заборгованості згідно кредитного договору від 25 жовтня 1999 року стягнута із заставодавця ПМП «Діскаунт», однак виконавче провадження закрито в зв`язку з тим, що ПМП «Діскаунт» в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України не значиться, що робить неможливим виконання зобов`язань за договором застави по кредитному договору.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У разі розірвання договору, відповідно до статті 653 ЦК України, зобов`язання сторін припиняються.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі 
№ 548/981/15-ц (провадження № 14-182цс18) зроблено висновок, що: «у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті). Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 
28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12)».
Отже, розірвання кредитного договору має наслідком припинення на майбутнє зобов`язання за цим договором, але не впливає на обов`язок виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора та не позбавляє його права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.
За змістом пункту 4 статті 82 ЦПКУкраїни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження 
№ 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність 
і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь 
у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися 
і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».
Аналіз змісту позову у цій справі свідчить, що його підставами є належне виконання зобов`язань за кредитним договором № 05-31/38-і від 25 жовтня 1999 року у зв`язку з тим, що борг погашено за рахунок реалізації майна майнового поручителя - ПМП «Діскаунт» при примусовому виконанні наказу 
№ 10/3917, виданого 21 вересня 2002 року господарським судом Хмельницької області. Тому позивач вважає, що рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2004 року у справі № 2-792/04, за яким з нього на користь банку було стягнуто заборгованість в сумі 83 467,66 грн., не підлягає виконанню. 
Разом з цим апеляційний суд встановив, що рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 05 липня 2004 року у справі № 2-792/04, яке набрало законної сили, кредитний договір № 05-31/38-і від 25 жовтня 1999 року розірваний, з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто заборгованість за цим договором в повному обсязі, та яким встановлено, що сума заборгованості згідно цього договору за рахунок ПМП «Діскаунт» повністю не погашена, доказів виконання судового рішення у справі № 2-792/04 або визнання у встановленому порядку таким, що не підлягає виконанню, позивачем не надано.
За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Хмельницького апеляційного суду від 15 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат