Дата документу 08.07.2020 Справа № 336/5543/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 336/5543/18                                     Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/2151/20 Дацюк О.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
       Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В. 
       
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року у справі за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, Новоіванківська сільська рада Новомиколаївського району Запорізької області, про встановлення факту проживання осіб однією родиною,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання осіб однією родиною,зазначивши зацікавлених осіб: Шосту Запорізьку державну нотаріальну контору, Новоіванківську сільську раду Новомиколаївського району Запорізької області, посилаючись на те, що вона являється спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка з 1989 року по 2004 рік була зареєстрована та постійно мешкала з ОСОБА_3 , а також перебувала із ним у фактичних шлюбних стосунках. 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не залишивши заповіту. 
ОСОБА_2 являлась спадкоємицею четвертої черги після ОСОБА_3 , якому за життя належала земельна ділянка. 
Вказує, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_3 та, на думку заявника, була успадкована ОСОБА_2 .
З цих підстав просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 1989 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року заяву окремого провадження залишено без розгляду.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі досліджені обставини та надані докази по справі, а тому суд дійшов помилкового висновку про те, що з заяви вбачається спір про право. Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
       Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Залишаючи заяву окремого провадження про встановлення факту проживання осіб однією родиною суд виходив з того, що з заяви заявника вбачається спір про право, розгляд якого передбачений в порядку позовного провадження.
       Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Отже метою фізичної особи звернення до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.
       Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
       Відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
       Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
       Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (Постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15.11.2018 року, Постанова Верховного Суду № 61-34884св18 від 14.11.2018 року).
       Тобто, факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення та породжувати юридичні наслідки.
       В даному випадку, заявник фактично просить встановити факт, який буде доказом та надаватиме йому право на спадкування частини майна, що належала померлому ОСОБА_3 , проте при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, докази не фіксуються, і не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи оспорюється.
       За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 6 ст. 294 ЦПК України, за якими  якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
       Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.
       У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що із заявлених заявником вимог, вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають розгляду в окремому провадженні.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а тому заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду.
       Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
       Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
       Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.
       Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 13 липня 2020 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко