ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5019/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:                                                  Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                           Аліменка В.О.,
Безименної Н.В.   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, - 
          
В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач, Акціонерне товариства «Альфа-Банк», звернувся до суду першої інстанції із заявою, у якій просив:
- замінити сторону у виконавчому провадженні замість АТ «Укрсоцбанк», ЄДРПОУ 00039019, його правонаступника Акціонерне товариства «Альфа-Банк», ЄДРПОУ: 23494714, МФО 300346, п/р № IBAN НОМЕР_1 . Місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року заяву представника АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження повернуто без розгляду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає, що судом першої інстанції було безпідставно не враховано при визначенні підсудності даної заяви висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.01.2019 року у справі №826/7941/17.  
Відповідно до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року заяву представника АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження повернуто без розгляду 
Cуд першої інстанції, залишаючи без розгляду заяву представника АТ «Альфа-Банк», виходив з того, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду не перебувало будь-якого адміністративного спору між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з огляду на те, що така категорія спорів не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, отже цей суд не здійснював розгляд справи як суд першої інстанції.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно з частиною п`ятою      статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»  (далі - Закон №1404-VIII), у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Статтею 1 Закону №1404-VIII  визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені      Конституцією України, цим      Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього      Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього      Закону     підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1  статті 3 Закону №1404-VIII,   виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, на підставі якого рішення підлягає примусовому виконанню.
Отже, метою виконавчого провадження є забезпечення повного та всебічного виконання відповідного виконавчого документа, зокрема виконавчого напису нотаріуса, що полягає в забезпеченні виконання боржником його зобов`язань та в задоволенні вимог  належного  стягувача.
Частиною першою  статті 379 КАС України  передбачено, що в разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Відповідно до частини 4  статті 379 КАС України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Разом з тим, нормами чинного  КАС України, зокрема спеціальною статтею 379, прямо не передбачено повноваження адміністративного суду здійснювати заміну на правонаступника сторони виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса.
Водночас, приписами спеціального  Закону № 1404-VIII  чітко визначено повноваження саме суду здійснювати заміну сторони виконавчого провадження, незалежно від того, на підставі якого документа воно відкрито та здійснюється.
При цьому, колегія суддів зазначає, що  іншого способу здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, ніж шляхом звернення заінтересованої особи до суду з відповідною заявою,  чинним законодавством не передбачено.
Відповідно до частини першої  статті 74 Закону №1404-VIII  рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частиною другою  статті 74 Закону №1404-VIII  передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Київський окружний адміністративний суд не наділений компетенцією розглядати заяву про заміну сторони виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки не здійснював розгляд справи як суд першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що за умови такого застосування судом першої інстанції положень  статті 379 КАС України, виникає ситуація при якій, заявник, будучи фактичним кредитором у виконавчому написі нотаріуса, не може набути статусу стягувача за ним, оскільки, виконавчий напис нотаріуса не є виконавчим листом з примусового виконання рішення суду, що могло б визначити до суду якої юрисдикції необхідно подавати заяву про заміну сторони у виконавчому листі.
При цьому, колегія суддів вважає помилковим неврахування судом першої інстанції правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16 січня 2019 року у справі  №826/7941/17.
Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів  статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»  та  статті 181 КАС  (статті 287 КАС у чинній редакції).
Отже, нормами  ЦПК  та  Господарського процесуального кодексу  встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства.
Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди.
Аналізуючи в сукупності норми  статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»  та  статті 264 КАС  (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до частини 4  статті 6  КАС України, забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, зокрема положення ст. 379 КАС України  та  ст. 15 Закону № 1404-VIII, апеляційний суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 у справі «Вєренцов проти України», в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб  закон  залишався нескладним для розуміння та застосування.
У рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11, ЄСПЛ також зазначив, що вимоги до «якості»      закону     визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».
Відповідно до  статті 6 КАС України  та  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява безпідставно була повернута заявнику судом першої інстанції без розгляду.
При цьому, колегія суддів також враховує правову позицію, викладену ЄСПЛ у справі «Беллет проти Франції» («Bellet v. France»), відповідно до якої, стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення без розгляду заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.
Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду. 
Керуючись ст. 243, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року - скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст виготовлено 02.09.2020 року.

Головуючий суддя                                                                                                                                                                  Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                                              В.О. Аліменко,

                                                                                                    Н.В. Безименна