ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/21766/18                                        Головуючий у 1-й інстанції – Скочок Т.О.
                                                                                Суддя-доповідач – Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2020 року                                                                                м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                        Василенка Я.М.,
суддів                                                  Земляної Г.В., Шурка О.І.,
при секретарі                                        Баглай О.Є
                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Київського міського військового комісаріату та Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
                                                  В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 42-місячного грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році» та ч. 7 ст. 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- скасувати рішення Міністерства оборони України від 19.06.2018 у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі у сумі 42-місячного грошового забезпечення, виходячи з його розміру на день встановлення інвалідності за посадою, яку він обіймав на день звільнення, з урахуванням висновків суду протягом одного місяця з часу набрання законної сили судовим рішенням;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відсутності вимоги до Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»;
- зобов`язати Київський міський військовий комісаріат надіслати до Міністерства оборони України письмову вимогу щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2020 позов задоволено частково: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразились в оформлені в тексті листа від 11.05.2018 № ВСЗ/984 висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги на дату встановлення інвалідності; скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності з 07.12.2006, оформлене п. 47 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 15.06.2018 № 60; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути подані разом із супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.05.2018 № ВСЗ/984 заяву ОСОБА_1 про призначенні одноразової грошової допомоги та інші документи, з урахуванням висновків викладених в цьому рішенні суду; в решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням Київський міський військовий комісаріат та Міністерство оборони України звернулись із апеляційними скаргами, в яких вони просять скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був звільнений у запас з військової служби в Збройних Силах СРСР на підставі наказу міністра оборони СРСР від 10.12.1988 № 01287 (за віком).
Відповідно до наказу командира військової частини від 13.02.1989 № 32 полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та направлено для взяття на облік до відповідної військової частини.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії КБ-1 № 005765, за результатами проведеного 19.12.2006 первинного огляду ОСОБА_1 останньому з 07.12.2006 встановлено другу групу інвалідності, причиною настання якої визначено захворювання, яке одержане в період проходження військової служби.
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського військового комісаріату із заявою про призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги  в розмірі 54-місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення на день встановлення інвалідності.
Зазначена заява разом з іншими поданими позивачем документами були надіслані ІНФОРМАЦІЯ_2 із супровідним листом від 11.05.2018 № ВСЗ/984 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду по суті.
Як вбачається зі змісту цього супровідного листа та доданих до позовної заяви матеріалів, разом із заявою про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 подав до КМВК наступні документи: копію свого паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, витяг з наказу про виключення зі списків особового складу, копію довідки ВЛК, копії довідки Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», копію довідки МСЕК з відомостями про встановлення інвалідності серії КБ-1 №005765 від 07.12.2006.
Листом від 17.07.2018 № ВСЗ/1701 Київський міський військовий комісаріат повідомив позивача, що 15.06.2018  відбулося засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги військовослужбовцям. За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, що зафіксовано у п. 47 протоколу від 19.06.2018 № 60.
Відповідно до п. 47 протоколу засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за № 60 від 15.06.2018, затвердженого 19.06.2018 Міністром оборони України, відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_1 13.02.1989 звільнено з військової служби та 07.12.2006 під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, та враховуючи, що останній звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він не має права на одержання одноразової грошової допомоги.
Вважаючи дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності порушеним, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративними позовом. 
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачі не повідомили про наявність та не подали докази, що свідчать про отримання позивачем страхової виплати у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи у 2006 році, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у позивача з 07.12.2006 в порядку та розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову. Також, суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284.
Київський міський військовий комісаріат у своїй апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції не досліджено той факт, що висновок, закріплений додатком 13 наказу Міністра оборони України від 14.08.2014 № 530, в якому встановлена чітка форма висновку, не передбачає вмотивованої можливості зазначити причину відмови, а тільки вибрати (зазначити необхідне) із варіантів: має право/не має права, а тому Київський міський військовий комісаріат діяв в межах повноважень та відповідно до законодавства.
Міністерство оборони України у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи, що призвело до неправомірного застосування норм права. Також, вказано на те, що особи, допомога яким не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення такої інвалідності. Зокрема, днем встановлення інвалідності, у розумінні п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 3 Порядку №975, вважається саме дата проходження громадянином первинного огляду медико-соціальної експертної комісії. Відтак, позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги, позаяк право на таку допомогу виникає на момент встановлення інвалідності вперше, отже така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною першою, пунктом четвертим ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII, тобто, у редакції що діяла на момент звернення позивача із заявою про призначення та виплати одноразової грошової допомоги) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно із ч. 2 і 9 ст. 163 Закону №2011-XII (в редакції, що діяла на момент звернення позивача) у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 162 та п. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Колегія суддів звертає увагу на те, що приписами п. 2 Порядку № 975  передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 89, ст. 3255);
- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:   у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;  у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
Разом з тим, застосування ст. 16 Закону № 2011-ХІІ пов`язується законодавцем не з фактом звільнення зі служби, а з часом встановлення особі інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення зі служби.
В контексті викладеного, суд першої інстанції вірно вказав, що законодавством України (чинним на момент звернення позивача) передбачено, що одноразова грошова допомога, у разі коли право на її отримання виникло до набрання чинності Порядком № 975, і така допомога не була призначена, вона призначається у порядку, який діяв у день виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.11.2019 у справі № 820/1386/18, та від 29.10.2018 у справі № 820/2504/18.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вже було зазначено, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії № КБ-1 № 005765 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності вперше з 07.12.2006.
Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції чинній на момент встановлення інвалідності, тобто до 1 січня 2017 року), військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. 
Відповідно до пп. «б» п. 6 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 488, Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» мала виплачувати страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Згідно п. 7 Умов № 488 вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» протягом трьох років з дня настання страхової події.
Разом з тим, Законом України від 04.04.2006 №3597-IV внесено зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, який викладено в новій редакції, згідно ч. 3 ст. 41 даного у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності. 
Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 №3597-IV, яким внесено зміни до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім частини першої статті 21. Закон України від 04.04.2006 №3597-IV був опублікований в Офіційному віснику України, 10.05.2006, N 17 ст. 1261.
В подальшому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» була викладена в редакції Закону України від 03.11.2006 №328-V, що набрав чинності в цій частині з 1 січня 2007 року. Даною нормою встановлювалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Аналогічне правило було закріплено у пп. 2 п. 2 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284.
Згідно з пп. 2 п. 2 Порядку №284 грошова допомога виплачується військовослужбовцям (у разі настання інвалідності в період проходження військової служби) та особам, звільненим з військової служби (у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби чи внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби), у розмірі: 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи. 
Розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військове звання, відсоткової надбавки за вислугу років та 100-відсоткової надбавки, передбаченої Указами Президента України від 10 квітня 1996 р. N 925 та від 23 лютого 2002 р. N 173 і постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 р. N 829) за останньою посадою, яку військовослужбовець займав на день втрати працездатності, а особа, звільнена з військової служби, - на день звільнення. У разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання грошової допомоги у більшому розмірі, її виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п. 3 зазначеної Постанови).
Таким чином, Уряд України визначив порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, встановлені ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», поширивши вказані положення Закону на всіх військовослужбовців, які отримали інвалідність у 2006 році, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що на момент встановлення інвалідності у 2006 році ОСОБА_1 набув як право на отримання одноразової грошової допомоги в силу положень       ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», так і право на отримання страхової суми за правилами ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У постанові від 10.03.2015 у справі №21-563а14 Верховний Суд України, проаналізувавши положення різних редакцій статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»           дійшов висновку, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Таким чином, набуття позивачем у грудні 2006 року права на отримання одноразової грошової допомоги або страхової суми у взаємозв`язку з наведеними вище положеннями законодавства свідчить, що ОСОБА_1 отримав право на компенсаційну виплату.
Відповідно до довідки Київської міської дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» від 06.03.2017 № 243, ОСОБА_1 за державним обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців протягом 1992 – 2017 років (включно по 06.03.2017) страхових сум не отримував.
Апелянтами не спростовано факт неотримання позивачем ані страхових виплат, ані одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.
За викладених обставин, та враховуючи факт наявності права ОСОБА_1 на отримання компенсаційної виплати в зв`язку з встановленням інвалідності, суд першої інстанції обґрунтовано скасував рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформлене в п. 47 протоколу засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 60 від 15.06.2018, вказавши і на неправомірність листа Київського МВК від 11.05.2018 № ВСЗ/984, в якому вказано про відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги.
В частині вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання Міноборони та Київського МВК вчинити певні дії з метою призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону №2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, колегія суддів вказує, що відповідно до п.п. 5 – 10 Порядку № 284 для призначення та виплати грошової допомоги у разі заподіяння каліцтва чи настання інвалідності військовослужбовець або особа, звільнена з військової служби, подає до військової частини, в якій проходить чи проходила військову службу, або її правонаступника такі документи: заяву про виплату грошової допомоги у зв`язку із заподіянням каліцтва чи настанням інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або рішення відповідної військово-медичної установи про визнання заподіяння каліцтва; довідку про те, що їм не провадилися інші передбачені законами України виплати у разі заподіяння каліцтва або настання інвалідності військовослужбовця та інвалідності особи, звільненої з військової служби; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я і по батькові та місце реєстрації. 
Копії документів, які подаються для призначення та виплати грошової допомоги, завіряються в установленому порядку командиром військової частини. 
Військовослужбовці вважаються такими, що виконували обов`язки військової служби за умов, визначених частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". 
За наявності права на грошову допомогу та інші передбачені законами України виплати у зв`язку із загибеллю (смертю), заподіянням каліцтва або настанням інвалідності військовослужбовця та інвалідності особи, звільненої з військової служби, члени сім`ї або утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовослужбовець та особа, звільнена з військової служби, мають право лише на одну з них. 
Військова частина подає головному розпорядникові коштів висновок щодо можливості виплати грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 4 і 5 цього Порядку, а у разі заподіяння каліцтва військовослужбовцю чи його загибелі (смерті) - також копію висновку розслідування за цим фактом. 
Головний розпорядник коштів приймає на підставі зазначених документів рішення про призначення грошової допомоги і надсилає його разом з цими документами до військової частини для видання наказу про виплату грошової допомоги. 
Виплата грошової допомоги особам, які мають на неї право, провадиться шляхом її перерахування військовою частиною на рахунок в установі банку, відкритий одержувачем виплати. 
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із супровідним листом від 11.05.2018 № ВСЗ/984 до Міноборони було направлено пакет документів, відповідно до п. 5 Порядку № 284 необхідних для вирішення питання щодо призначення та виплати грошової допомоги.
Жодних доводів щодо недотримання позивачем процедури звернення до уповноваженої особи із заявою про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності або ненадання визначених Порядком інших документів апелянтами не наведено.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи наявність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової допомоги та з метою усунення допущеного порушення права позивача, яке полягає у призначенні та отриманні одноразової допомоги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з метою ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплатити одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей".
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 635/6759/16-а.
При цьому, колегія суддів зазначає, що зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» не визначає конкретного рішення, яке має бути прийнято Міністерством оборони України, оскільки таке рішення відноситься до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.
Доводи та аргументи апеляційної скарги Міністерства оборони України щодо відсутності у позивача права на отримання грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи є безпідставними та не беруться колегією суддів до уваги, оскільки жодним чином не спростовують вищевикладені мотиви суду.
Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…»
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Київського міського військового комісаріату та Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                          Василенко Я.М.

Судді:                                                                                                    Земляна Г.В.

                                                                                                              Шурко О.І.