ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5756/20 Справа № 201/2296/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,- 
                                В С Т А Н О В И Л А:

05 березня 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути на його користь з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 35540,26 доларів США, пеню у розмірі 19699,37 грн. і судові витрати у справі (том 1 а.с. 2-5).
Ухвалою суду від 20.05.2019 року провадження у справі в частині вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (том 1 а.с. 172).
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35540,26 доларів США, котра складається з: 30755,00 – заборгованості за тілом кредиту; 4785,26 доларів США – заборгованості за відсотками; пеню за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 19699,37 грн., що складається з: 5460,28 грн. – пені за прострочення сплати кредиту; 14239,09 грн. – пені прострочення сплати процентів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 14585,62 грн. (том 2 а.с.12-13).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить, скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі ПАТ “УкрСиббанк” в задоволені позову (том 2 а.с.16-27).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 11252744000, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 45000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,9% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 14.11.2036 року (том 1 а.с. 6-31, 66).
Відповідно до п. 1.4 цього Договору цільове призначення кредиту – кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомого майна (том 1 а.с. 7).
Згідно з п. 2.1 Договору з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань Банком приймається застава нерухомості, а саме 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю ОСОБА_2 (том 1 а.с. 7).
Як встановлено судом, 15.11.2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № 11252744000/11252756000/3 від 15.11.2007 року на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 11252744000 від 15.11.2007 року, предметом котрого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 (том 2 а.с. 6-7).
Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір котрої станом на 01.03.2018 року становить 35540,26 доларів США та складається з: 30755,00 доларів США – заборгованості за тілом кредиту; 4785,26 доларів США – заборгованості за відсотками; пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 19699,37 грн., що складається з: 5460,28 грн. – пені за прострочення сплати кредиту; 14239,09 грн. – пені прострочення сплати процентів. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (том 1 а.с. 54-65).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2019 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу для з`ясування таких питань: чи виконано рукописний текст (рукописні записи) у вигляді підпису, який розміщено в нижньому правому куті на кожній сторінці Договору про надання споживчого кредиту № 11252744000 від 15.11.2007 року, ОСОБА_2 ? Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 в пункті 8.3 розділу 8 «Адреси, реквізити та підписи Сторін» Договору про надання споживчого кредиту № 11252744000 від 15.11.2007 року ОСОБА_2 чи іншою особою? (том 1 а.с. 176).
Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2665-19 від 03.10.2019 року п`ять підписів, що розміщені в нижньому правому куті на 1-5 аркушах Договору про надання споживчого кредиту № 11252744000 від 15.11.2007 року виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Також у вказаному висновку зазначено, що два підписи від імені ОСОБА_2 в пункті 8.3 Розділу 8 «Адреси, реквізити та підписи Сторін» в Договорі про надання споживчого кредиту № 11252744000 від 15.11.2007 року в графі «Позичальник: ОСОБА_2 » та в графі « ОСОБА_4 » виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (том 1 а.с. 198-206).
Судом встановлено, що договір іпотеки № 11252744000/11252756000/3 від 15.11.2007 року, у якому визначено умови кредитування, підписаний ОСОБА_2 та представником ПАТ «УкрСиббанк». Також представник відповідача в судовому засіданні не заперечував факт отримання ОСОБА_2 кредиту у розмірі 227250,00 грн. (що становить еквівалент 45000 доларів США) на купівлю нерухомості, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, відповідно до п. 1.4 Договору про надання споживчого кредиту № 11252744000 від 15.11.2007 року цільове призначення кредиту – кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомого майна (том 1 а.с. 7).
Згідно з п. 2.1 Договору з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань Банком приймається застава нерухомості, а саме 3-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю ОСОБА_2 (том 1 а.с. 7).
Вказана квартира за адресою: АДРЕСА_1 є предметом договору іпотеки № 11252744000/11252756000/3 від 15.11.2007 року.
Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, останній до 04.01.2017 року, тобто протягом більш ніж дев`яти років, продовжував сплачувати за кредит.
Таким чином, встановлення неналежності підпису ОСОБА_2 на Договорі про надання споживчого кредиту у системному зв`язку з іншими письмовими доказами у справі не свідчить про відсутність волевиявлення на укладення кредитного договору. Наявність зафіксованих та погоджених між сторонами умов в інших документах, які містять підпис ОСОБА_2 , та внесення останнім щомісячних платежів на виконання умов кредитного договору протягом більш ніж дев`яти років навпаки свідчить про наявність волевиявлення та існування між сторонами зобов`язальних відносин щодо повернення кредитних коштів у розмірі 45000 доларів США.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 21.03.2018 року по справі № 0907/2-293/2011
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що підлягає стягненню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За вимогами ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд першої інстанції правильно встановив, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, виникла заборгованість та вірно стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35540,26 доларів США, котра складається з: 30755,00 – заборгованості за тілом кредиту; 4785,26 доларів США – заборгованості за відсотками; та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором у розмірі 19699,37 грн., що складається з: 5460,28 грн. – пені за прострочення сплати кредиту; 14239,09 грн. – пені прострочення сплати процентів.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, саме виходячи з умов кредитного договору та з урахуванням графіка погашення кредиту, була нарахована заборгованість за невиконання (несвоєчасне виконання) умов кредитного договору.
Позивачем до позовної заяви наданий розрахунок заборгованості, з зазначенням періоду нарахування, кількості днів прострочення, розмір процентної ставки, сум наданого кредиту, простроченої та строкової заборгованості по процентам та пені за несвоєчасне погашення процентів та кредиту, який підписаний відповідною посадовою особою та скріплений печаткою Банку.
Колегія суддів вважає наданий розрахунок належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування.
Відповідач не спростував розрахунок заборгованості, а лише висловив свою незгоду з ним.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не розглянув та не прийняв до уваги доводи Відповідач про нікчемність договору, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції надана належна оцінка вказаному договору та висновку експерта.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що відповідно до ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Колегія суддів наголошує, що висновок експерта є одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами відповідно до ст. 89 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, встановлення неналежності підпису ОСОБА_2 на Договорі про надання споживчого кредиту у системному зв`язку з іншими письмовими доказами у справі не свідчить про відсутність волевиявлення на укладення кредитного договору. Наявність зафіксованих та погоджених між сторонами умов в інших документах, які містять підпис ОСОБА_2 та внесення останнім щомісячних платежів на виконання умов кредитного договору протягом більш ніж дев`яти років навпаки свідчить про наявність волевиявлення та існування між сторонами зобов`язальних відносин щодо повернення кредитних коштів у розмірі 45000 доларів США.
Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: