УХВАЛА

05 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 280/1040/20
адміністративне провадження № К/9901/18911/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі – Суд):
судді-доповідача – Радишевської   О.Р.,
суддів – Кашпур О.В., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року в справі №280/1040/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:   
– визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і виплати середнього заробітку під час затримки при звільненні з 19 жовтня 2018 року по день фактичної виплати, викладену в листі №292 від 22 січня 2020 року;
– зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати середній заробіток за час затримки при звільненні з 19 жовтня 2018 року по 04 лютого 2019 року шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин   85, виходячи із 12 місячного грошового забезпечення перед звільненням.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позов задоволено:
– визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні з                 19 жовтня 2018 року по 04 лютого 2020 року, викладену в листі №292 від 22 січня 2020 року;
– зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 19 жовтня 2018 року по                      04 лютого 2020 року шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову. 
29 липня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року в справі №280/1040/20.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправною відмови щодо ненарахування і виплати середнього заробітку під час затримки при звільненні; зобов`язання нарахувати середній заробіток за час затримки при звільненні.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що майор   ОСОБА_1 проходив військову службу військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира дивізіону артилерійської розвідки з морально-психологічного забезпечення.
Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склалися з приводу проходження позивачем публічної служби.
Водночас позивач не є особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а»–«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а судом не встановлено виключень щодо посади позивача у цій справі в аспекті пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України в поєднанні зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції».
У касаційній інстанції скаржник зазначає про те, що спір стосується стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки при звільнення в розмірі, який є більшим ніж 100 розмірів неоподаткованих мінімумів громадян, що виключає можливість віднесення її судом першої інстанції до категорії справ незначної складності.
З цього приводу Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки в цій справі позивачем не заявлялись вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, указаний аргумент скаржника, викладений у касаційній скарзі, є безпідставним.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 169, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2020 року в справі №280/1040/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                     Н.В. Шевцова