Справа № 442/1268/20                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/1675/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 442/1268/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2020 року, ухвалене в складі головуючого - судді Хомика А.П. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
в с т а н о в и в :
26.02.2020 позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 11469,82 грн. та судові витрати. 
В обґрунтування позову посилається на те, що між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" 13 липня 2018 укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 20.01.2020 становить 11469,82 грн., і складається з: 7412,30 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 544,05 - заборгованість за простроченими відсотками; 2491,10 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, штрафи - 500 грн. ( фіксована частина), 522, 37 грн- штраф ( процентна складова).
Наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення суми кредиту є право позивача вимагати його повернення та штрафних санкцій за невиконання умов договору, а тому просить суд постановити рішення, яким стягнути вказану заборгованість, а також понесені судові витрати.
Оскаржуваним заочним рішенням Дрогобицького міськрайогнного ого суду Львівської області від 09 квітня 2020 рокучастково задоволено позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н в розмірі 7412,30 грн. ( сім тисяч чотириста дванадцять гривень 30 коп.) та 1358,40 грн. (одну тисячу триста п`ятдесят вісім гривень 40 коп.) судового збору.
В решті позову відмовлено.
Рішення оскаржив позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Вважає рішення незаконним, необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки(штрафу), допустивши порушення норм процесуального і матеріального права. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач не дотримався вимог частини 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування. Звертає увагу, що положення ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено що це Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.
Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
В свою чергу, суд першої інстанції не застосував дану норму закону, що призвело до ухвалення помилкового рішення в частині відмови у позові. Стверджує, що з моменту підписання заяви між Банком та Клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відмовляючи в задоволенні позову, суд помилково посилався на правовий висновок висловлений в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа 342/180/17) оскілки вона не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами, тоді як в даній справі-підписавши анкету - заяву про умови кредитування та довідку позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них основними умовами укладеного договору. Звертає увагу, що відповідач не оспорював наданого позивачем розрахунку заборгованості , факту укладення договору , отримання кредитних коштів, а тому рішення суду ґрунтується на припущеннях. Отже бездоказове за припущеннями і не аргументоване нормами права звільнення боржника від зобов`язання повернути кредит та сплатити відсотки за кредитним договором призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами і іншими обов`язковими платежами. 
Просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах заявлених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
Судом встановлено такі обставини.
13 липня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання послуг у Приватбанку (а.с.7). 
В Анкеті - заяві відповідач підтвердив своїм особистим підписом те, що відповідно до ст.634 Цивільного кодексу України в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет та які разом з Пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого отримав шляхом самостійного роздрукування. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач ОСОБА_1 використовував кредитні кошти, час від часу погашаючи суму заборгованості.
22 січня 2019 року відповідач використав кредитні кошти в сумі 4999,74 грн. та на час звернення позивача з позовом до суду таких не повернув (а.с.5-6 зворот).
Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами існують кредитні правовідносини.
Згідно з ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За розрахунком позивача заборгованість відповідача складається із: 7412,30 грн. заборгованості за тілом кредиту в тому числі простроченим; 544,05 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 2491, 10-заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України, заборгованість по судовим штрафам 1022,37 грн., а всього 11469,82. 
Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача в користь позивача лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7412,30 грн. суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не повернув позивачу фактично отримані кошти.
В цій частині позивач рішення не оскаржує, а тому суд апеляційної інстанції не має обов`язку наводити мотиви щодо його законності.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві - анкеті позичальника домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами відсутня , а надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім цього, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку».
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, оскільки судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, які підлягали до застосування у даних спірних відносинах.
За змістом частин першої, другої статті 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Як вбачається з Заяви -Анкети відповідач своїм підписом ствердив, що в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет та які разом з Пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого отримав шляхом самостійного роздрукування. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил.
Доказів про те, що відповідач подавав вимогу про розірвання договору матеріали справи не містять, а відтак, використовуючи кредитні кошти, погодився з Умовами їх отримання та повернення, а також в разі порушення строків щодо їх повернення на сплату відсотків.
Пунктом 1 частини 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК).
Згідно з ст.536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
У п.2.1.1.2.9 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при користуванні кредитом банк встановлює пільговий період до 25 числа місяця, наступного за місяцем у якому було здійснено трати за рахунок кредиту. В разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредиту, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту.
У п. 2.1.1.2.10. Умов передбачено, що за користування кредитом (за виключенням Пільгового періоду) Клієнт сплачує Банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок  кредиту. Розмір процентів залежить від виду картки та зазначений у Тарифах Банку та Паспорті споживчого кредиту.
В разі прострочення зобов`язань за Договором, Клієнт сплачує Банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної процентної ставки від суми трат, здійснених за рахунок  кредиту( п.2.1.1.2.11 Умов).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення відсотків, суд першої інстанції не врахував, що позичальник не повернув отриманий кредит у наданий пільговий період, а відтак повинен оплатити відсотки за користування кредитними коштами. 
Зважаючи на те, що у заяві - анкеті відповідач погодився з тим, що продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» що міститься в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а відтак є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань .
Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 544,05 грн. - заборгованості за простроченими відсотками є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Зазначена сума не перевищує 15 відсотків суми кредиту, а відтак не буде обтяжливою для споживача та відповідає вимогам закону. 
Щодо позовної вимоги про стягнення 2491,10 грн. заборгованості нарахованими на прострочений кредит згідно з ст.625 ЦК України така не підлягає до задоволення, оскільки нараховується в разі не встановлення в договорі розміру відсотків. Зважаючи на те, що розмір відсотків встановлений договором, підстав для стягнення таких згідно з ст.625 ЦК України немає. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Позивач довів належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови (а.с.61- паспорт споживчого кредиту), а також виконав умови договору щодо надання кредиту, в свою чергу відповідач не спростував факту отримання кредитних коштів, не надав доказів їх повернення, а тому зобов`язаний оплатити проценти за користування ними, що відповідає вимогам ст.1058 ЦК України.
Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задволених позовних вимог. 
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2, ст.376 , 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2020 року в частині відмови у позові скасувати .
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", код ЄДРПОУ - 14360570, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_2 , МФО №305299, місцезнаходження - 01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса для листування - 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 544,05 грн. - заборгованості за простроченими відсотками.
В решті позову в цій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", код ЄДРПОУ - 14360570, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_2 , МФО №305299, місцезнаходження - 01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса для листування - 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 376,03 сплаченого судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", код ЄДРПОУ - 14360570, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_2 , МФО №305299, місцезнаходження - 01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса для листування - 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 565,05 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 14 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Я.А.Левик

                                                                Т.І.Приколота