ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року	Львів	Справа № 300/138/20 пров. № А/857/4950/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                        Заверухи О.Б., Качмара В.Я.,                    
за участю секретаря судових засідань –                     Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 12 березня 2020 року (головуючий суддя: Панікар І.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ, дата складення повного тексту рішення – 19.03.2020) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та скасування постанови, –
встановив:

ФОП ОСОБА_1 23.01.2020 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправними дії Управління Держпраці в Івано-Франківській області та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 125190 грн №  ІФ1785/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 27.12.2019.
Обґрунтовує позов тим, що відповідачем проведено інспекційне відвідування позивача з     питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з працівниками, за наслідками якого складено акт № ІФ 1785/1679/АВ від 26.11.2019, яким встановлено порушення позивачем законодавства про працю – частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України     (далі -     КЗпП України), а саме, фактичне допущення до роботи без оформлення трудового договору з найманим працівником – ОСОБА_2 , що стало підставою для винесення оскарженої постанови про накладення штрафу на підставі статті 265 КЗпП України. Вказує на протиправність оскаржуваної постанови оскільки, за фактом перевірки управлінням Держпраці складено протокол про адміністративне правопорушення № ІФ1785/1679/АВ/П/ПТ, передбачене ч. 3    ст. 41 КУпАП. Постановою Коломийського міськрайонного суду від 03.01.2020 року ФОП ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41    КУпАП    та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становило 8500 грн, який він сплатив. В зв`язку із наведеним позивач вважає, що його вже притягнуто до відповідальності одного виду, внаслідок чого, просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу з метою недопущення притягнення до відповідальності за те саме правопорушення двічі.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року позов задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови не порушено вимоги ч. 1 ст. 61 Конституції України, оскільки порушення норм ч. 3 ст. 24 КЗпП України встановлені Управлінням Держпраці 26.11.2019, тобто швидше ніж Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалив постанову у справі № 346/5945/19, що мало місце 03.01.2020. Таким чином ухвалення постанови Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області від 03.01.2020, якою визнано винним позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, не можна трактувати, як повторне притягнення до одного виду відповідальності за те саме правопорушення. 
Представник позивача 25.06.2020, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.11.2019 Управлінням Держпраці проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_1 за юридичною адресою: АДРЕСА_1 м. Коломия, Івано-Франківська область, щодо додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із працівниками.
За результатами перевірки складено акт за № ІФ1785/1679/АВ від 26.11.2019, згідно змісту якого позивачем порушено законодавство про працю, а саме, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Так, ФОП ОСОБА_1 здійснив фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
З додатків листа слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області від 29.09.2019 № 18008108/24-2019 встановлено, що водій ОСОБА_2 , керуючи автобусом Mercedes-Benz 711D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 06.03.2019 вчинив ДТП за рейсом № 72 «Маківці-Коломия-Турка», який обслуговує ФОП ОСОБА_1 . Згідно протоколу допиту свідка від 11.03.2019 ОСОБА_2 проходив стажування на посаді водія у ФОП ОСОБА_1 , з лютого 2019 року та вчинив ДТП 06.03.2019. 
Під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що ФОП ОСОБА_1 трудовий договір з працівником ОСОБА_2 не укладав, наказ про прийняття його на роботу не видався, повідомлення про прийняття працівника на роботу до органів Державної фіскальної служби не подавалось, договір про стажування не укладався, чим порушено вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.
Цього ж дня позивачу внесено припис про усунення виявлених порушень № ІФ 1785/1679/АВ/П від 26.11.2019, яким зобов`язано усунути виявлене під час інспекційного відвідування порушення законодавства про працю у строк до 22.12.2019.
Інспектором управління Держпраці, 26.11.2019 складено протокол про адміністративне правопорушення № ІФ1785/1679/АВ/П/ПТ, згідно якого  ФОП ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення вимог законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено ч. 3    ст. 24 КЗпП України.
Листом за № 04-13/15-10/7214 від 04.12.2019 направлено справу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 41    Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ФОП ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області.
Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.01.2020, позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становило 8500 грн. Цим рішенням суду позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, адміністративне правопорушення за яке передбачено ч. 3   ст. 41 КУпАП, оскільки ним порушено вимоги законодавства про працю, викладені в акті інспекційного відвідування № ІФ1785/1679/АВ від 26.11.2019    року.
ФОП ОСОБА_1 , 09.01.2020 сплатив штраф у розмірі 8500,00 грн, згідно заяви на переказ готівки № 57.
За результатами розгляду справи про накладення штрафу, на підставі акта інспекційного відвідування № ІФ1785/1679/АВ від 26.11.2019 та доданих до нього матеріалів, за порушення законодавства про працю, а саме: ч. 3   ст. 24 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413,     відповідальність за які передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, начальником Управління Держпраці винесено постанову № ІФ1785/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 27.12.2019 про накладення штрафу на фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 в розмірі 125 190,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення постановою Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 27.12.2019 № ІФ1785/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не заперечує факту вчинення зафіксованого у акті інспекційного відвідування № ІФ1785/1679/АВ від 26.11.2019, порушення трудового законодавства щодо фактичного допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, а лише вказує на те, що його двічі притягнуто до юридичної відповідальності за одне і те саме порушення.
Так, ст. 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Абзацом 2 ч. 2   ст. 265 КЗпП України   передбачено, що юридичні та фізичні особи- підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої   законом   на            момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення
За змістом ч. ч. 3, 4   ст. 265 КЗпП України   штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених   главою 27 Господарського кодексу України
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
У свою чергу, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення, зокрема ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб  підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи, позивача за допуск до роботи без оформлення трудового договору уже притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.01.2020, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП   та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становило 8500 грн. 09.01.2020.
Вказаний штраф ФОП ОСОБА_1 сплатив, відповідно до заяви про переказ готівки № 57 від 09.01.2020.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ч. 2   ст. 265 КЗпП України   і ч. 3   ст. 41 Кодексу про адміністративні правопорушення   України передбачено відповідальність для осіб, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).
При цьому, штраф за ч. 2   ст. 265 КЗпП України   є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч. 3   ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення   є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 814/2156/16, сформульований правовий висновок про те, що ключовою відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Тобто, одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за   ст. 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за   ст. 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.
Таким чином, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця, на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України і ч. 3 ст. 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору) а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.
Враховуючи вищенаведене, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права та принципу верховенста права встановленому у ст. 6 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у ч. 2   ст. 265 КЗпП України   так само, як і правопорушення, передбачене у ч. 3   ст. 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності, як адміністративна відповідальність, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки накладення на позивача штрафу за те саме правопорушення постановою Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 27.12.2019 № ІФ1785/1679/АВ/П/ПТ/ТД-ФС є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст. 61 Конституції України.
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.
Апеляційна скарга Управління Держпраці в Івано-Франківській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 300/138/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням строку передбаченого п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 13.07.2020.