ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/7604/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року (суддя Верба І.О., повний текст рішення складений 03 лютого 2020 року) в адміністративній справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК Груп»
до Одеської митниці Держмитслужби
про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, -

в с т а н о в и в :

ТОВ «ПЛК Груп» у серпні 2019 року звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000376/2 від 13.06.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500620/2019/00822 від 13.06.2019.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
                              Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «ПЛК Груп» (покупець) та компанією «Dong Book Co.,Ltd», Республіка Корея (продавець)   05 березня 2019 року було укладено зовнішньоекономічний контракт № 1-03/KR/19, за умовами якого продавець продає, а покупець купує автомобілі відповідно до Додатків до даного контракту. Загальна кількість товару, яка буде поставлена за контрактом, складає 12 автомобілів.
Згідно з Додатком до контракту № 1 від 05.03.2019 погоджено поставку товару: Hyundai Sonata YF у кількості 12 штук, ціна за одиницю становить 3302,25 USD, загальна вартість становить 39627,00 USD. Умови поставки: FOB Busan, Республіка Корея.
Після здійснення поставки товару, з метою митного оформлення товару ТОВ «ПЛК Груп» 27.05.2019 до митного органу подано ЕМД № UA500650/2019/021230 на 12 легкових автомобілів для перевезення людей, що використовувалися, марки Hyundai, модель Sonata, тип двигуна – конвертований для роботи на газі, робочий об`єм циліндрів 1999 см3, потужність двигуна – 110 кВт, екологічна норма – не нижче  ЄВРО-2, колір сірий (номери кузовів: VIN НОМЕР_1 ; VIN НОМЕР_2 ; VIN НОМЕР_3 ; VIN НОМЕР_4 ; VIN НОМЕР_5 ; VIN НОМЕР_6 ; VIN НОМЕР_7 ; VIN НОМЕР_8 ; VIN НОМЕР_9 ; VIN НОМЕР_10 ; VIN НОМЕР_11 ; VIN НОМЕР_12 ).
Митна вартість товару визначена за основним методом – за ціною контракту.
Згідно з графою 44 ВМД для здійснення митного оформлення товару було надано: пакувальний лист № DB190401 від 01.04.2019; рахунок-фактура (інвойс) № DВ190401 від 01.04.2019; коносамент № ВВІ0119456 від 08.04.2019; сертифікат про походження товару № К017-19-0273738 від 15.04.2019; свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів; платіжний документ № 686685 від 14.03.2019; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № ЧБИ190 від 06.05.2019; зовнішньоекономічний контракт № 1-03/КR/19 від 05.03.2019; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 05.03.2019; доповнення до внутрішнього договору (контракту) № 1 від 08.04.2019; договір (контракт) про перевезення № 1/0104019 від 01.04.2019; довідки від 23.05.2019; наряд № 26 від 20.05.2019.
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до вантажної митної декларації, митний орган дійшов висновку, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять повних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підтягає сплаті за оцінювані товари. А саме: 1) поставка товару здійснюється на умовах FОВ Вusan, згідно з документом, що підтверджує вартість перевезення, № 15 від 28.11.2016,  вартість доставки товару становить 145854,00 грн., яка не включає вартість страхування товарів. Інформація щодо здійснення/не здійснення страхування та його вартість у разі здійснення відсутня, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; 2) згідно з наданим банківським платіжним документом за товари сплачено 39627 USD, при цьому банком-платником та банком-отримувачем є один і той самий банк - АТ «Альфа-банк» у місті Києві, тоді як згідно з контрактом банком продавця є Indastrial Bank of Korea Hwaseong Songsan. Також відсутні будь які реквізити банку та банківських працівників.
З огляду на встановлені обставини, відповідно до ч. 3  ст. 53 Митного кодексу України декларанту по кожній декларації було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, прейскуранти (прайс-листи); копію митної декларації країни відправлення; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, транспортно-експедиторських та інших послуг у тому числі територією країни експортера; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Згідно з листом за вих. № 115-1 від 29.05.2019 декларантом до митного органу було надано наступні додаткові документи: платіжне доручення № 27 від 16.05.2019; каталог продавця товару; копія експортної декларації № 10484-19-020577Х від 04.04.2019 (з перекладом), а також зазначено, що страхування вантажу не здійснювалося.
Відповідачем прийнято рішення № UA500000/2019/000376/2 від 13.06.2019, згідно з якими проведено коригування митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500620/2019/00822 від 13.06.2019.
                              Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваних рішень, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
                              Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу
                              Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
                              У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
                              Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
                              У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
                              Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
                              Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
                              Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. 
                              Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
                              Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
                              Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та(або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
                              Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
                              Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
                              Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
                       Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
                      За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
                       Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
                              Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
                              Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
                              Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 в адміністративній справі № 803/667/17, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
                              Неподання декларантом інших запитуваних митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. 
                              Матеріалами справи підтверджено, що згідно з оскаржуваним рішенням, однією з підстав для коригування заявленої митної вартості товару є відсутність інформації щодо здійснення/не здійснення страхування та його вартість (у разі здійснення), внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
                              Суд зазначає, що поставка товару здійснюється на умовах FОВ Вusan, Республіка Корея.
                              Термін FОВ «франко-борт» означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого порту відвантаження. Зобов`язання щодо укладання договору страхування відсутні у продавця і покупця.
                              Згідно з заявою № 1 від 08.04.2019 на транспортування і виконання послуг до договору № 1/0104019 від 01.04.2019 про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні зовнішньоторговельних і транзитних вантажів, яка надавалася позивачем разом з ЕМД під час митного оформлення товару, одержувач (ТОВ «ПЛК Груп») відмовився від страхування вантажу.
                              Також відповідно до листа № 115-1 від 29.05.2019, наданого ТОВ «ПЛК Груп» до митного органу, декларантом повідомлено, що страхування вантажу не здійснювалося.
                              З огляду на викладене колегія суддів знаходить обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем доведено відсутність факту здійснення страхування задекларованого вантажу, рішення митного органу про коригування митної вартості не може ґрунтуватися на припущеннях та за відсутності будь-яких доказів щодо страхування декларантом вантажу лише з підстав відсутності такої інформації в контракті та додатку до нього.
                              Спростовуючи доводи апелянта щодо неможливості врахування судом заяви № 1 від 08.04.2019 на транспортування і виконання послуг до договору № 1/0104019 від 01.04.2019, оскільки така стосується договору про надання транспортно-експедиторських послуг, укладеного між ТОВ «ПЛК Груп» та ТОВ «Чайніз Бразерс Інтернешнл», тоді як  відповідно до коносаменту № ВВІ0119456 перевізником була компанія APL Co. Pte Ltd, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. 2.2. договору № № 1/0104019 від 01.04.2019, ТОВ «Чайніз Бразерс Інтернешнл» для виконання доручення замовника, має право укладати договори з третіми особами (судноплавними компаніями, портами та іншими транспортними організаціями).
                              Також в обґрунтування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та апеляційної скарги, Одеська митниця Держмитслужби зазначає, що в наданому декларантом платіжному дорученні банком-платником та банком-отримувачем зазначено  АТ «Альфа-банк» у місті Києві, тоді як згідно з контрактом банком продавця є Indastrial Bank of Korea Hwaseong Songsan, крім того відсутні реквізити банку та банківських працівників.
                              Судом встановлено, що ТОВ «ПЛК Груп» 21.06.2019 до митного органу було направлено листа з поясненнями, що у зв`язку з технічною помилкою при роботі з системою клієнт-банк разом з ЕМД було надано проміжне платіжне доручення № 686685 від 14.03.2019, яке містить посилання на SWIFT платіж. 
                              Також декларантом до митного органу та до суду надано копію платіжного доручення в іноземній валюті № 3 від 14.03.2019 та копію SWIFT-транзакції СОВ140319/6184К від 14.03.2019, відповідно до яких декларантом сплачено продавцеві 39627 USD.
                               Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що не повідомлення митницею декларанта про неможливість врахування платіжного доручення № 686685 від 14.03.2019 на підтвердження митної вартості товару під час митного оформлення товару позбавило декларанта можливості надати відповідні документи до прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
                              Доводи апелянта, що SWIFT документи не відносяться до банківських платіжних документів та не можуть вважатися платіжними дорученнями в іноземній валюті суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими, адже SWIFT – це міжнародна міжбанківська система передачі інформації та здійснення платежів. Застосування вказаної системи суб`єктами господарювання для здійснення грошових переказів, пов`язаних з їх господарською діяльністю, не суперечить закону. Надані банківськими установами відповідні платіжні доручення та виписки є достатніми та належними доказами, що підтверджують факт сплати вартості товару та сплачену суму.
                              Так само колегія суддів вважає необґрунтованими й посилання апелянта, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тій обставині, що номер контейнеру TKCU9847450, який зазначений у графі 31 митної декларації, коносаменті та рахунку, не відповідає номеру контейнера TKCU8747450, який зазначений у графі 51 копії митної декларації країни відправлення № 10484-19-020577Х від 04.04.2019, оскільки митним органом не зазначено яким чином вказана обставина впливає на числові значення складових митної вартості товару та на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару. 
                              З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару було надано всі необхідні та достатні документи, що дають можливість визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
                              Суд апеляційної інстанції зазначає, що досліджені в судовому засіданні первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
                              Крім того, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують,  підстави для скасування судового рішення відсутні.
           
                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
                              Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року в адміністративній справі № 160/7604/19 залишити без змін.
                              Постанова суду набирає законної сили з 08 вересня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
                    Повна постанова складена 08 вересня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров