УХВАЛА

29 вересня 2020 року 
Київ
справа №9901/312/20
адміністративне провадження №П/9901/312/20

Суддя Верховного Суду  у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши матеріали позовної заяви Громадської організації «ОБ`ЄДНАННЯ УЧАСНИКІВ ТА ВЕТЕРАНІВ АТО КРЕМЕНЧУКА»  до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Волана», ОСОБА_2  
про визнання бездіяльності протиправною та визнання протиправним і скасування рішення, 
ВСТАНОВИВ:
25 вересня 2020 року до Верховного Суду, як суду першої інстанції, надійшла позовна заява Громадської організації «ОБ`ЄДНАННЯ УЧАСНИКІВ ТА ВЕТЕРАНІВ АТО КРЕМЕНЧУКА» до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Волана», ОСОБА_2 , у якій позивач просить:
-          визнати протиправною бездіяльність Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, вчинену при вирішенні питання про відкриття дисциплінарної справи за скаргою ТОВ «Волана», поданою через адвоката Ненашева Євгена Володимировича, та скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Зарічного районного суду міста Сум ОСОБА_1 , - неврахування поданого Громадською організацією «ОБ`ЄДНАННЯ УЧАСНИКІВ ТА ВЕТЕРАНІВ АТО КРЕМЕНЧУКА» «Звернення в межах скарги на суддю ОСОБА_1 » від 28.08.2020 року;
-      визнати протиправною та скасувати ухвалу Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04 вересня 2020 року про відкриття дисциплінарної справи за  скаргою ТОВ «Волана», поданою через адвоката Ненашева Євгена Володимировича, та скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Зарічного районного суду міста Сум ОСОБА_1 , а також визнати протиправною та скасувати ухвалу про відкриття дисциплінарної справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у Першої Дисциплінарної палати ВРП були відсутні підстави для відкриття дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_1 . Крім того, позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням порушено його права та легітимні інтереси, оскільки позивач звертався до Вищої ради правосуддя з питання скарги на суддю, але це звернення було проігноровано.
Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За наслідками перевірки суддею-доповідачем встановлено, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя.
Особливості провадження у справах щодо оскарження, серед іншого, актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя передбачені статтею 266 КАС України.
Пунктом 4 частини першої статті 266 КАС України передбачено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.
Отже, судовому оскарженню підлягають рішення Вищої ради правосуддя, ухвалені за результатами розгляду по суті скарг на рішення Дисциплінарних палат Вищої ради правосуддя.
Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, 04 вересня 2020 року за результатами розгляду питань порядку денного Перша Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя ухвалила відкрити дисциплінарну справу за скаргою ТОВ «Волана», поданою через адвоката Ненашева Є.В., та скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Зарічного районного суду м. Сум ОСОБА_1 .
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач звернувся до Верховного Суду з даним адміністративним позовом, де просив визнати протиправною бездіяльність Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, вчинену при вирішенні питання про відкриття дисциплінарної справи за скаргою ТОВ «Волана», поданою через адвоката Ненашева Євгена Володимировича, та скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Зарічного районного суду міста Сум ОСОБА_1 , а також визнати протиправною та скасувати ухвалу про відкриття дисциплінарної справи.
Тобто, фактично позивач оскаржує діяльність щодо постановлення ухвали Першої  Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04 вересня 2020 року про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Зарічного районного суду міста Сум ОСОБА_1 . 
Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення №6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення №9-зп від 25 грудня 1997 року;  пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).
У рішенні №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, системне тлумачення статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Адже саме в такому контексті сформульовано частини третю, п`яту та шосту статті 55 Конституції України.
Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. 
За змістом частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. 
Частиною десятою статті 131 Конституції України передбачено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення, зокрема, розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів.
Пунктом 3 частини першої статті 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
Аналогічне положення закріплено у пункті 5 частини першої статті 3 Закону України від 21 грудня 2016 року N 1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" (далі - Закон N 1798-VIII), який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя.
Порядок дисциплінарного провадження щодо судді врегульовано Законом України від 02 червня 2016 року N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон N 1402-VIII), зокрема частиною першою статті 107 визначено право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) будь-якої особи.
Із позовної заяви убачається, що ТОВ «Волана» та ОСОБА_2 були подані скарги до Вищої ради правосуддя стосовно судді Зарічного районного суду міста Сум ОСОБА_1 . Крім того, позивачем зазначено, що він також звертався до Вищої ради правосуддя в межах скарги на суддю ОСОБА_1 . Проте, дане звернення було проігноровано відповідачем (звернення подано через «скриньку» у Вищій раді правосуддя).
Ухвалою Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04.09.2020 року відкрито дисциплінарне провадження за скаргою ТОВ «Волана», поданою через адвоката Ненашева Є.В., та скаргою ОСОБА_2 стосовно судді Зарічного районного суду міста Сум ОСОБА_1 . На момент подачі позовної заяви дисциплінарна справа за вказаними скаргами не розглянута.
За приписами статті 108 Закону N 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Ради у порядку, визначеному Законом України "Про Вищу раду правосуддя", з урахуванням вимог цього Закону.
Частинами другою, третьою статті 42 Закону N 1798-VIII передбачено, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя. 
Дисциплінарне провадження включає: 
1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті;
2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Статтею 43 Закону N 1798-VIII передбачено, що член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач):
1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону;
2) за наявності підстав, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 44 цього Закону, - повертає дисциплінарну скаргу скаржнику;
3) за наявності підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи;
4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - готує матеріали у строки, встановлені регламентом, з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи.
Висновок доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати.
Відповідно до частин 1, 2 статті 46 Закону N 1798-VIII Дисциплінарна палата розглядає висновок доповідача та додані до нього матеріали без виклику судді та особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та за результатами такого розгляду ухвалює рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи. 
Рішення про відкриття дисциплінарної справи оскарженню не підлягає.
Разом з тим, частиною першою статті 51 Закону N 1798-VIII встановлено, що право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.
Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження.
Згідно з положеннями статті 52 Закону N 1798-VIII до суду може бути оскаржене рішення Вищої ради правосуддя, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати.
Частиною сьомою статті 266 КАС України передбачено, що на рішення Вищої ради правосуддя, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.
Отже, беручи до уваги наведене законодавче регулювання та враховуючи відсутність рішення у дисциплінарній справі щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності або відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності, зважаючи на те, що ухвала про відкриття дисциплінарної справи щодо судді, а також дії (бездіяльність) Першої Дисциплінарної палати при прийнятті такої ухвали не може бути самостійним предметом оскарження в судовому порядку, тому позивач звернувся до суду з вимогами, які не підлягають розгляду в суді.
Також необхідно вказати, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій. Право на оскарження рішення, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, мають лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом. Особи, які не є суб`єктами дисциплінарного провадження щодо суддів, не мають права оскаржувати дії та рішення визначених законом органів за результатами такого провадження, оскільки не є безпосередніми учасниками зазначених правовідносин.
Водночас ГО «ОБ`ЄДНАННЯ УЧАСНИКІВ ТА ВЕТЕРАНІВ АТО КРЕМЕНЧУКА» не є суб`єктом дисциплінарного провадження в розумінні зазначених норм законодавства, тобто між ним та Вищою радою правосуддя, як органу, який розглянув скаргу в установленому законодавством порядку, відсутній будь-який спір, що підлягає розгляду в судах. З матеріалів позовної заяви убачається, що Вища рада правосуддя не вчиняла будь-яких дій або бездіяльності, які б створювали для позивача права та обов`язки і породжували для нього право на захист, і, відповідно, право на звернення до суду з таким позовом.
Наведений висновок узгоджується з практикою Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово, чітко та послідовно про це зазначала, зокрема, в постановах №9901/609/19 від 19.03.2020 року, №9901/227/19 від 07.11.2019 року.
За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
На виконання вимог частини шостої статті 170 КАС України та в аспекті спірних правовідносин необхідно звернути увагу, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" варто тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, що не підлягають розгляду саме в порядку адміністративного судочинства і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, тому неможливо зазначити суд, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи.
Крім того, позивачем заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, в обґрунтування якого зазначено, що дана адміністративна справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а також для відступлення від висновку Великої Палати Верховного Суду , викладеного у постанові від 05.12.2019 року по справі №9901/495/19, провадження №11-1053заі19, щодо права на звернення до адміністративного суду із позовом.
Частиною 5 ст. 346 КАС України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Вищенаведена норма надає суду, який розглядає справу в касаційному порядку, право передати справу на розгляд Великої Палати, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Натомість, даний позов поданий до Верховного Суду, як суду першої інстанції, для якого КАС України не передбачено відповідної процедури.
Крім того, викладені в клопотанні доводи не дають підстав дійти висновку, щодо існування виключної правової проблеми у цій справі та необхідності її передачі на розгляд Великої Палати   Верховного Суду для забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки такі правовідносини врегульовані нормами права, а формування єдиної правозастосовчої практики необхідно в разі її різноманітності з одного й того ж питання. Однак жодних доводів щодо різної судової практики не наведено.
Керуючись статтями 22, 170, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання Громадської організації «ОБ`ЄДНАННЯ УЧАСНИКІВ ТА ВЕТЕРАНІВ АТО КРЕМЕНЧУКА» про  передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом Громадської організації «ОБ`ЄДНАННЯ УЧАСНИКІВ ТА ВЕТЕРАНІВ АТО КРЕМЕНЧУКА» до Вищої ради правосуддя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Волана», ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та визнання протиправним і скасування рішення.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя                                                                                                          В.Е. Мацедонська