УХВАЛА
07 серпня 2020 року 
Київ
справа №2а-10234/09/0470
адміністративне провадження №К/9901/18317/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної податкової служби (далі - ОВП ДПС) (правонаступник Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2010 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 у справі №2а-10234/09/0470 за адміністративним позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі ОВП ДФС) до Приватного акціонерного підприємства (далі - ПАТ) "Комбінат Придніпровський", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Т.Г.К." про стягнення заборгованості, 

УСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2010. залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду                 від 24.06.2020 у задоволені адміністративного позову відмовлено.

22.07.2020 ОВП ДПС звернувся до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2010 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020.

Відповідно до частини четвертої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Позивач документ про сплату судового збору за подання касаційної скарги не надав.

Підпунктом 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон України №3674-VI) визначено, що за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з наявними у суду відомостями Дніпропетровським окружним адміністративним судом у 2010 році було відкрито провадження у цій адміністративній справі.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України                        "Про державне мито" від 21.01.1993 N 7-93 (в редакції станом на 01.01.2010) за подачу позову судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" неоподатковуваний мінімум доходів громадян на 01.01.2010 встановлено у розмірі 869,00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнова вимога в розмірі 4853794,70 грн .

Отже, ставка судового збору за подання позову має складати 48537,95                    (4853794,70 грн х1%).

Таким чином, розмір судового збору за подання касаційної скарги становить    42040,00 грн. (48537,95 грн. * 200 %), але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, подана позивачем касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 4 частини другої згідно з якого у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до положень частини четвертої статті 328 КАС підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті (частина перша цієї статті стосується оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції) є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У залежності від підстави касаційного оскарження судового рішення додаткові вимоги до касаційної скарги встановлені нормами абзаців другого - четвертого пункту 4 частини другої статті 330 КАС.

ОВП ДПС підставою касаційного оскарження вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Також вказує, що суди першої та апеляційної інстанції порушили норми статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України внаслідок того, що судами не були взяті до уваги доводи позивача та надані ним докази: щодо некчемності правочину між позивачем                           і ТОВ "Т.Г.К." за постановою Амуро-Нижньодніпровського районного суду                               м. Дніпропетровська від 18.07.2014 у справі №199/9012/13-к. якою директора                   ТОВ "Т.Г.К." визнано винним у вчиненні злочинів , зокрема за частиною першою статті 205, частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України; інформації відповідача про відсутність у ТОВ "Т.Г.К" трудових ресурсів. основних засобів.

На підтвердження підстави касаційного оскарження позивач наводить постанови Верховного Суду, в яких, як зазначає ОВП ДПС підтримана позиція контролюючого органу. Серед таких постанов і постанови Верховного Суду про направлення справи на новий судовий розгляд.

ОВП ДПС не звернув увагу, що не дослідження судом доказів є самостійною підставою касаційного оскарження відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328, пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України,

Відповідно до положень частини четвертої статті 328 КАС підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті (частина перша цієї статті стосується оскарження  рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції) є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

В залежності від підстави касаційного оскарження судового рішення додаткові вимоги до касаційної скарги встановлені нормами абзаців другого - четвертого пункту 4 частини другої статті 330 КАС.

При посиланні на висновок Верховного Суду, який не був врахований апеляційним судом при застосуванні норми права, в касаційній скарзі повинно бути зазначено, яка норма матеріального та (чи) процесуального права неправильно застосована (порушена) судом апеляційної інстанції (із зазначенням конкретної статті, частини, пункту норм правового акта) та співвідношення такого правозастосування із висновками Верховного Суду, перш за все, подібність правовідносин, до яких застосовані правові норми. 

Слід також мати на увазі, що постанова Верховного Суду про направлення справи на новий судовий розгляд в силу частини шостої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України не може бути підтвердженням підстави касаційного оскарження, встановленого пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведені скаржником обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Враховуючи вище викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху із наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, протягом якого відповідач має право надати/надіслати суду касаційної інстанції заяву, в якій усунути зазначені недоліки касаційної скарги, а також надати докази сплати судового збору.

Керуючись статями 248, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,  Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби               на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2010               та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2020 у справі №2а-10234/09/0470 залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко
М.М. Гімон 
 М.Б. Гусак ,
Судді Верховного Суду