КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 358/283/19
провадження № 22-ц/824/8032/2020
 
25 червня 2020 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів : 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів:  Рейнарт І.М.,  Семенюк Т.А.,
за участю секретаря Примушка О. В.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Ванджурака Романа Васильовича на рішення Богуславського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року у складі судді Кіхтенка С. О.,
 
встановив:
 
25.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 14 жовтня 2017  року  він  перебуває  у зареєстрованому  шлюбі  з  ОСОБА_2 ,  від якого  мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після народження дитини відносини між ним та відповідачем значно погіршились. Відповідач залишила  сина  на  нього  та з 14 грудня 2018 року її місцезнаходження йому  невідоме.
На початку січня 2019 року ОСОБА_2   в соціальній мережі  Facebook було опубліковано  та поширено  серед великої  кількості третіх осіб  текст   з підкріпленим до  нього   його  особистим фото, в якому зазначалось  наступне: «… у випадку скандалів і якщо ви захочете від нього піти будьте готові до того, що у вас заберуть дитину, яку ви йому народили, будуть вимагати гроші, знімуть золото (ваше особисте і всі подарунки), будуть бити до напівсмерті, а у випадку виклику поліції звинуватять в брехні і в тому, що йому за це нічого не буде, тому що його дядя «вітався з Президентом». Ще будьте готові, що речі придбані вами до шлюбу та в шлюбі особисто вами будуть негайно вилучені для моральної та матеріальної компенсації, ключі від квартири поміняні, вашу дитину ви зможете бачити лише за допомогою поліції…».
Поширена  відносно  нього  інформація має негативний характер, оскільки повідомляє  про   порушення  ним  чинного  законодавства України та прийнятих у  суспільстві  принципів моралі, етики тощо,  та порушує  його  немайнові  права. Дана  інформація не є оціночним судженням, оскільки  обставини, викладені  в тексті,   описані  як такі,  що  відбулися в реальному житті,   тобто не  оцінюють  його,  а констатують  факти про  нього, як особистість. 
Зазначив, що   поширена  відповідачем  інформація  не  відповідає  дійсності. 
Починаючи з  самого народження   їх  спільна  дитина   проживає разом з ним  за згодою  самого  відповідача, що підтверджується  нотаріально  завіреними заявами ОСОБА_2 від  18 та 22 грудня  2018 року. 
Всі прикраси та речі, що належали відповідачу до  шлюбу,   та які  були  придбані ним  під час шлюбу  залишились  у відповідача, що  підтверджується  відеозаписом,  на  якому   відповідач вдягнена  у шубу  з натурального  хутра рисі, вартість якої  становить  близько  150 000 грн та була подарована  ним під час їх спільного  проживання. 
Відповідач  зверталась  до  поліції з заявами щодо  вчинення  злочину,  проте у неї  були відсутні  будь-які  синці чи інші ознаки побиття, а тому  у відкритті провадження  за  даними заявами було  відмовлено.
Внаслідок  поширення  недостовірної інформації  він зазнав душевних страждань,  переживав,  як вказана  інформація  вплине  на  його  відносини з оточуючими його  людьми,   погіршився стан  його  здоров`я та стосунки з  деякими  знайомими, які сприйняли дану  інформацію  неправильно. 
Посилаючись  на  вказані  обставини, просив  визнати  недостовірною та такою,  що  принижує  честь та гідність  ОСОБА_1   інформацію, поширену  ОСОБА_2   в соціальній  мережі  Facebook та спростувати  дану  інформацію  тим самим шляхом, яким її було  поширено  - шляхом  опублікування допису  в соціальній  мережі  Facebook. Стягнути  з   відповідача на  користь  позивача  628 000  грн   моральної шкоди, заподіяної  внаслідок  протиправних  дій щодо  приниження  честі та гідності фізичної особи.  
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2   спростувати недостовірну інформацію, поширену відносно ОСОБА_1 в мережі «Інтернет» у такий же спосіб,  у який вона була поширена.
Стягнуто з ОСОБА_2 на  користь  ОСОБА_1   2 000 грн завданої моральної шкоди та  2 689, 40 грн судового збору.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Ванджурак Р. В. просить скасувати  рішення Богуславського районного суд Київської області від 05 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої доводи мотивує тим, що при розгляді справи  в суді  першої інстанції відповідач стверджувала, що вона спірну  інформацію не розповсюджувала, надані  позивачем в якості доказів скріншоти, з яких слідує, що вказаний текст опублікований на сторінці Фейсбук-акаунту « ІНФОРМАЦІЯ_2 »,  насправді їй не належить та ніколи не належали.
Суд першої  інстанції не  навів аргументів   в частині  доведеності обставин,  що  даний текст  публікувався  відповідачем на  її сторінці. 
Звертає  увагу на те, що  на сьогоднішній день кожен може без ідентифікації своєї особистості зареєструватися в соціальній мережі «Фейсбук» під будь-яким іменем та з яким завгодно фото. При цьому, потрібна лише поштова адреса і номер телефону, а при такій реєстрації не вимагається ідентифікації особи за паспортними даними.
Належних, допустимих  та достовірних доказів  на підтвердження  того,  що  вказана  сторінка  належить  відповідачу  надано  не  було. 
Беручи до  уваги те, що  відповідач не  визнає факт  належності їй сторінки, на якій від її імені  згідно  наявних у справі  скріншотів  оприлюднено  текст,  який суд визнав  таким,  що принижує  честь  і гідність  позивача,  а на  підтвердження їх дійсності  належних та допустимих  доказів  матеріали справи не  містять,  вважає оскаржуване  рішення  таким, що  ґрунтується на  недоведених  обставинах. 
У  відзиві на  апеляційну  скаргу  представник ОСОБА_1 -  адвокат  Вареник А. М. просить залишити оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначає, що за фактом публікацій ОСОБА_2 на своїй сторінці у соціальній  мережі Facebook інформації щодо ОСОБА_1 ,  останній звернувся до служби підтримки цієї соціальної мережі. 
Під час перевірки інформації  служба підтримки звернулась  до   ОСОБА_2 для підтвердження  її особи, після чого остання  змінила  свої  дані  на сторінці  у відповідності до паспортних даних та знову  опублікувала  на  своїй сторінці  інформацію  образливого  характеру. Після я цього  позивач знову звернувся зі скаргою  до  служби підтримки  соціальної  мережі Facebook, після  чого  це  повідомлення  неодноразово  ними  видалялось, однак ОСОБА_2 знову його  публікувала. В результаті її сторінку було  на  певний час заблоковано.
В судовому  засіданні представник ОСОБА_1 -  адвокат Вареник А. М. апеляційну  скаргу   підтримав та просив  її задовольнити.
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились,  про день, час та місце розгляду справи  повідомлені  судом належним чином. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає  справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглядаючи справу за наявними в ній доказами,  перевіривши законність і обґрунтованість ухвали  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (стаття 3, 28). 
Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
За правилами частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. 
Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).
Згідно із частинами четвертою, сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Ухвалюючи рішення  про задоволення  позову в частині   спростування  недостовірної  інформації та відшкодування  моральної шкоди в сумі 2 000 грн,  суд першої  інстанції  виходив з доведеності  тієї обставини, що  спірний текст   в мережі    Facebook опублікувала саме ОСОБА_2 без згоди  позивача,  стосується його особи та особистого  життя, що  є прямим порушенням  ст. 32 Конституції України. Вказані  дії відповідача  мають  ознаки певної  помсти,  вочевидь  принижують  честь  та гідність  позивача та не можуть  вважатися  оціночними судженнями. Внаслідок  неправомірних  дій відповідача  позивач зазнав моральних страждань, які  полягають  у приниженні  його  честі та гідності. 
Колегія суддів не  може погодитись з висновками суду  першої  інстанції  з огляду на таке. 
Як вбачається  з наданої  позивачем роздруківки  скріншотів, за інтернет-адресою http:              // www . F acebook .com/ profile . php ? id = 100001265503205, в соціальній  мережі F acebook користувач, зареєстрований  під ім`ям  «Kate Bilyk»,  поширив інформацію з підкріпленим до  нього фото відповідача, в якій зазначалось  наступне: «… у випадку скандалів і якщо ви захочете від нього піти будьте готові до того, що у вас заберуть дитину, яку ви йому народили, будуть вимагати гроші, знімуть золото (ваше особисте і всі подарунки), будуть бити до напівсмерті, а у випадку виклику поліції звинуватять в брехні і в тому, що йому за це нічого не буде, тому що його дядя «вітався з Президентом». Ще будьте готові, що речі придбані вами до шлюбу та в шлюбі особисто вами будуть негайно вилучені для моральної та матеріальної компенсації, ключі від квартири поміняні, вашу дитину ви зможете бачити лише за допомогою поліції…».
Проаналізувавши вказану  інформацію,   колегія суддів  дійшла висновку, що остання  є  суб`єктивною  думкою і поглядами  автора, висловленою  у принизливій для  позивача формі.   
Відповідно  до ч.1 ст.  30 Закону  України «Про інформацію»  ніхто не  може бути притягнутий до  відповідальності за висловлення  оціночних суджень.
Відповідно  до  ч. 1 ст. 31 цього  Закону, у разі якщо  порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.
Позивач не  довів,  що саме відповідач поширила вказану інформацію та не надав належних, достовірних  та достатніх доказів на підтвердження вказаної обставини. 
Надані  позивачем скріншоти тексту  поширеної інформації  в соціальній  мережі  Facebook  не доводять  факт її поширення  саме відповідачем. 
Колегія суддів  погоджується з доводами апеляційної скарги, що  будь-хто може зареєструватися у Facebook під будь-яким іменем і додати будь-яке фото, завантажене із іншого аккаунта. Реєстрація у соціальній мережі Facebook є анонімною. Соціальна мережа Facebook пропонує механізм підтвердження аккаунтів, проте скріншоти, на які посилається позивач, не містять такого підтвердження та доказів, що цей аккаунт створений ОСОБА_2 , оскільки створити його могла будь-яка особа. 
За таких  обставин  покладення  на  відповідача  відповідальності за поширення будь-якої інформації щодо позивача у соціальній мережі Facebook відсутні. 
Суд першої  інстанції  вказаного не  врахував та дійшов   помилкового  висновку про  доведеність  заявлених позовних вимог,  який ґрунтується  на припущеннях. 
З  урахуванням  викладеного,  колегія суддів  дійшла висновку що  рішення  суду  першої інстанції  підлягає  скасуванню  з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК  України  суд 
 
                                                    постановив: 
 
Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 - адвоката Ванджурака Романа Васильовича задовольнити. 
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 05 березня 2020 року скасувати. 
Ухвалити нове судове  рішення. 
У задоволенні  позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття  та може  бути оскаржена  до Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення повного  судового  рішення. 
Повний текст постанови складено  25 червня 2020  року. 
 
Суддя-доповідач:                                                   Г. М.  Кирилюк 
            
Судді:                                                                      І. М.  Рейнарт 
 
                                                                                 Т. А. Семенюк