ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 вересня 2020 року           справа №200/14635/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

   Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Сіваченко І.В., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Кобець О.А., за участю представника позивача Малушко Г.Ю., представника Головного управління ДПС у Донецькій області  Пономарьова  А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №  200/14635/19-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І., складене в повному обсязі 29 травня 2020 в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання неправомірними дії, стягнення середнього заробітку за затримку виконання судового рішення та вимушеного прогулу,-

                                                            УСТАНОВИВ:

19 грудня 2019 року позивач, ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1), Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач 2) про визнання неправомірними дії ДФС України в частині затримки виконання судових рішень по справі №805/3875/16 та поновлення на посаді, стягнення з Головного управління ДПС у Донецькій області  середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновленні на роботі та вимушеного прогулу у сумі 94  693,43 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме скасовано наказ  про звільнення, поновлено на посаді, зобов`язано працевлаштувати на рівнозначну посаду та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2017 року п`ятий абзац резолютивної частини постанови було змінено. На виконання вказаних судових рішень позивачку було поновлено на посаді та допущено до роботи  з порушенням строків, встановлених в судових рішеннях, у зв`язку з чим вона звернулась до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та вимушеного прогулу частково задоволено та стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 23 вересня 2018 року включно у сумі 94693 (дев`яноста чотири тисячі шістсот дев`яноста три) грн. 43 коп. Однак, постановою Першого апеляційного адміністративного суду скасовано вказане рішення суду та у задоволенні позову відмовлено. Така позиція суду апеляційної інстанція була обґрунтована тим, що фактично позивачка звернулась з позовом до неналежного відповідача.
Враховуючи наведене, з метою поновлення порушених прав, позивачка звернулась до суду із даним адміністративним позовом, визначивши належних відповідачів по справі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №  200/14635/19-а позов задоволено. Визнано неправомірними дії Державної фіскальної служби України в частині затримки виконання судових рішень у справі №805/3875/16-а та поновлення ОСОБА_1 на посаді. Стягнуто з Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судових рішень у справі №805/3875/16-а про поновлення на роботі та вимушеного прогулу у розмірі  92  055, 73 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідачами надано апеляційні скарги, в яких  просили скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через порушення норм матеріального та процесуального права.
            В обґрунтування доводів зазначено, що судом першої інстанції не прийнято до уваги постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 18,06,2019 року у справі № 200/2806/19-а у якій судом вірно зазначено, що відповідач у цій справі - ГУ ДФС у Донецькій області не допустив затримку виконання судового рішення щодо працевлаштування позивача. Крім того, Головне управління ДПС у Донецькій області не може нести відповідальності за минулий період, коли не існувало як суб`єкт спірних правовідносин. Також, зазначено, що судом в резолютивній частині рішення не зазначено про відрахування обов`язкових платежів з нарахованої суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. Відповідачі вважають, що при розгляді даної справи судом першої інстанції проігноровано зловживання позивачем своїми процесуальними правами. 
Позивачем надано відзив на апеляційні скарги у яких проти доводів та вимог останніх заперечувала, вважаючи їх безпідставними, а прийняте судом першої інстанції рішення, яке вона просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.
У судовому засіданні представник ГУ ДПС у Донецькій області підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів - задоволено частково,   визнано протиправним та скасовано Наказ Державної фіскальної служби України № 2702-о від 22 липня 2016 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з 23 липня 2016 року;  зобов`язано Державну фіскальну службу України працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, стягнуто з Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (код ЄДРПОУ 39883670, юридична адреса: 87515, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 вересня 2016 року по 12 квітня 2017 року в сумі 38   774 (тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят чотири) гривні 19 копійок,  в іншій частині позовних вимог відмовлено. Постанову звернуто до негайного виконання в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 5 671 грн.
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 3 серпня 2017 року апеляційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, Державної фіскальної служби України задоволено частково та змінено постанову Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі № 805/3875/16-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу,поновлення на посаді, стягнення коштів. Так, абзац п`ятий резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року додано словами наступного змісту: "з відрахуванням обов`язкових платежів та урахуванням виплачених сум при звільненні". В іншій частині зазначене рішення суду залишено без змін.
Під час вирішення адміністративної справи № 805/3875/16-а судом було, зокрема,   встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу у Державній податковій інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління   ДФС у Донецькій області на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління   ДФС у Донецькій області.
Також, вирішуючи питання щодо обчислення середнього заробітку, судом на підставі наданої довідки Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 січня 2017 року встановлено, що у лютому 2016 року ОСОБА_1 нараховане грошове забезпечення у розмірі 5355 грн. 98 коп., у березні 2016 року - 5986 грн. 01 коп.  Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" кількість робочих днів у лютому 2016 року становить 21 дні, у березні 2016 року - 22 дні. Так, середньомісячна заробітна плата обчислена судом склала: 5355,98 грн. (лютий 2016 року) + 5986,01 грн. (березень 2016 року): 2 = 5671 грн. 
Відповідно, середньоденна заробітна плата позивача склала 263 грн. 77 коп. (5355 грн. 98 коп. (лютий 2016 року) + 5986 грн. 01 коп. (березень 2016 року) : 43 робочі дні за два місяці (21 робочий день у лютому 2016 року та 22 робочі дні у березні 2016 року). 
В силу положень частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року не доказуються при розгляді даної справи. 
На виконання постанов Донецького окружного адміністративного суду та Донецького апеляційного адміністративного суду у справі №805/3875/16-а, наказом Державної фіскальної служби України від 07 вересня 2018 року №1610-0 "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 22 липня 2016 року № 2702-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області з 23 липня 2016 року. Крім того, згідно зазначеного наказу уповноважено начальника Головного управління ДФС у Донецькій області здійснити стосовно першого заступника начальника ДПІ у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області ОСОБА_1 заходи щодо забезпечення її працевлаштування відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" та Кодексу законів про працю України.
Наказом Головного управління ДФС у Донецькій області від 24 вересня 2018 року № 295-о "Про оголошення наказу ДФС України від 07.09.2018 № 1610-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " оголошено наказ Державної фіскальної служби України від 7 вересня 2018 № 1610-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " та визнано позивача такою, що поновлена на посаді першого заступника начальника ДПІ у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області з 23 липня 2016 року. Згідно зазначеного наказу судом також встановлено, що ОСОБА_1 допущено до роботи з 24 вересня 2018 року. 
Згідно наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від  02 листопада 2018 року № 374-о "Про призначення ОСОБА_1 " позивачку призначено в порядку переведення із Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області на посаду начальника Кальміуської державної податкової інспекції  Маріупольського управління. 
Наказом Головного управління ДФС у Донецькій області від 02 листопада 2018 року № 373-о було оголошено наказ ДФС України від 02 жовтня 2018 року № 1793-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та вирішено вважати позивача такою, що звільнена з посади першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області. 
На заяву позивачки від 14 листопада 2018 року щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 24 вересня 2018 року, листом Маріупольська об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області № /8/05/19-050013 повідомила, що рішення Донецького окружного адміністративного суду було виконано в повному обсязі.
У зв`язку з затримкою виконання судового рішення, позивачка звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та вимушеного прогулу частково задоволено та стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 23 вересня 2018 року включно у сумі 94693 (дев`яноста чотири тисячі шістсот дев`яноста три) грн. 43 коп.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду скасовано вказане рішення суду та у задоволенні позову відмовлено з підстав звернення до суду з позовом до неналежного відповідача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5  статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території.
У відповідності до частини 1  статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно вимог частини 2  статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Пунктом 3 частини 1  статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Виходячи зі змісту статей  24,  31 частини 5 статті   235 КЗпП України, негайне виконання рішення суду означає обов`язок, а не право власника, не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.
Згідно вимог  статті 235 Кодексу законів про працю України  у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до частини 2  статті 235 зазначеного Кодексу  при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Частиною 2  статті 65 Закону України "Про виконавче провадження"  встановлено, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-435цс15.
У порушення наведених норм, як зазначалось вище, наказом Державної фіскальної служби України лише 07 вересня 2018 року №1610-0 "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 22 липня 2016 року № 2702-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної податкової інспекції у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області з 23 липня 2016 року.  Наказом Головного управління ДФС у Донецькій області від 24 вересня 2018 року № 295-о "Про оголошення наказу ДФС України від 07.09.2018 № 1610-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " оголошено наказ та визнано позивача такою, що поновлена на посаді першого заступника начальника ДПІ у Петровському районі м. Донецька Головного управління ДФС у Донецькій області з 23 липня 2016 року. Згідно зазначеного наказу судом також встановлено, що ОСОБА_1 допущено до роботи саме з 24 вересня 2018 року. 
З огляду на зазнаване період вимушеного прогулу слід вважати з 13 квітня 2017 року по 24 вересня 2018 року ( час фактичного допуску до роботи, початок нарахування позивачу заробітної плати). 
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року була визначена середньоденна заробітна плата позивача в розмірі 263,77 грн.
Суд зазначає, що відповідно до норми тривалості робочого часу,  встановленого на 2017 рік (лист Мінсоцполітики від 5 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13) у квітні 2017 року (з 13 квітня) - 11 робочих днів, у травні та червні по 20 робочих днів, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні-жовтні - по 21 робочий день, у листопаді - 22, у грудні 21. У січні 2018 року кількість робочих днів становила 21 день, у лютому - 20, в березні - 21, в квітні-червні - по 20 днів, в липні-серпні - по 22 та у вересні (по 06 число включно) - 4 робочі дні. 
Таким чином, загальна кількість днів затримки виконання судового рішення становить 349 днів, а не 359 як зазначила позивачка у позовні заяві.
Враховуючи період затримки виконання вказаної постанови суду у розмірі 349 днів, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 92 055 грн. 73 коп. (349 днів х 263 грн. 77 коп.). 
Колегія суддів зазначає, що в частині позовних вимог щодо сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі складає 92 055 грн. 73 коп., рішення суду  сторонами не оскаржується, а тому з урахуванням частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційним судом не переглядаються.

Щодо тверджень відповідачів про неналежність Головного управління ДПС у Донецькій області як відповідача у даній справі, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось раніше, Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №200/2806/19-а  скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду яким стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2017 року по 23 вересня 2018 року включно у сумі 94693,43 грн.
Як вказано судом апеляційної інстанції у зазначеній постанові, відповідальність за можливу затримку виконання рішення суду в частині виплати позивачу сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу несе Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області.
Поряд з цим, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, з якою за рішенням суду у справі № 805/3875/16 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу,  припинено 12 липня 2019 року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 296 від 28 березня 2018 року, Маріупольська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС була реорганізована шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Донецькій області.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, реорганізувавши деякі територіальні органи Державної фіскальної служби України шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДПС. Тобто, функції Головного управління ДФС у Донецькій області перейшли   до Головного   управління   ДПС у Донецькій області.
Крім того, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 07 серпня 2019 року юридична особа - Головне управління ДФС у Донецькій області перебуває у процесі припинення. За постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 створено Головне управління ДПС у Донецькій області.
Таким чином, суд приходить до висновку, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 92055 грн. 73 коп. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Донецькій області, яке є належним відповідачем в даній справі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
У даній конкретній справі, не зважаючи на затримку виконання  судового рішення саме ДФС України, відповідно до приписів  статтею 236 КЗпП України,  не є власником або уповноваженим органом по відношенню до позивача.
Судом враховані положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до         Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.         
Оцінюючи спірні правовідносини, суд застосовує положення Конституції      України, згідно яких в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності      держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зокрема, зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Водночас, відповідно до п. 168.3 ст. 168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).
Пункт 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України визначає, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Так само, роботодавець, який виплачує доходи на користь платника податку, є відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету (пп. 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України).
Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві середнє грошове забезпечення за весь час затримки виконання судового рішення, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.
 При цьому відповідач, як роботодавець позивача має у своєму розпорядженні всі дані про наявність у позивача права на податкові пільги та про можливість їх застосування, а тому повинен їх враховувати під час здійснення виплати ОСОБА_1 .           
Отже, відповідач 2 як податковий агент згідно вимог Податкового Кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з  13 квітня 2017 року по 24 вересня 2018 року утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.
          З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити. Абзац третій резолютивної частини рішення доповнити словами та цифрами « за період з  13 квітня 2017 року по 24 вересня 2018 року, сума зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів».
          Колегія суддів вважає, з огляду на фактичні обставини справи, правомірним висновок суду першої інстанції про поновлення позивачці строк звернення до суду з зазначеним позовом, та як наслідок вважає безпідставною вимогу відповідачів про вирішення питання щодо визнання зловживанням позивачем процесуальними правами.
          Судом першої інстанції вірно встановлено, що діяльність Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, з якою за рішенням суду у справі № 805/3875/16 втягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, припинено 12 липня 2020 року.
         Відповідно до постанови КМУ від 28 березня 2018 року № 296, Маріупольська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області була реорганізована шляхом приєднання як структурного підрозділу до ГУ ДФС у Донецькій області.
        Судом встановлено, що відбулась реорганізація податкового органу - поряд із зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі підприємств (та дотепер не виключеним) ГУ ДФС у Донецькій області (ЄДРПОУ 39406028, юридична адреса: 87526, Україна, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії буд. 114), 31 липня 2019 року зареєстроване ГУ ДПС у Донецькій області (ЄДРПОУ 43142826, юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, б. 59).
         Не дивлячись на відсутність у ЄДР запису про ліквідацію ГУ ДФС у Донецькій області, витрати вказаного податкового органу вже обмежено фінансуються із Державного бюджету. Крім того, відповідно до пункту 1 Положення пре Головне управління ДПС у Донецькій області, затвердженого наказом ДПС України від 12 липня 2019 року № 14, ГУ ДПС у Донецькій області є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДФС у Донецькій області у відповідних сферах діяльності. 
        Крім того,  Маріупольське управління ГУ ДПС у Донецькій області є структурним підрозділом ГУ ДПС у Донецькій області, де на сьогоднішній день працює позивач.
        Колегія судів зазначає, що загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
        У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання.    Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те. щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №  200/14635/19-а - задовольнити частково.
Змінити рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №  200/14635/19-а.
Абзац третій резолютивної частини рішення доповнити словами та цифрами « за період з  13 квітня 2017 року по 24 вересня 2018 року, сума зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів».
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №  200/14635/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 04 вересня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      А.А. Блохін

Судді                                                                                          І.В. Сіваченко

                                                                                                             Е.Г. Казначеєв