ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року	Львів	Справа № 140/5933/20 пров. № А/857/7636/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П.,  Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Андрусенко О.О. у м. Луцьку в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) щодо відмови у перерахунку та виплаті йому пенсії з 01.01.2018 в розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язати здійснити її перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) у розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення з 01.01.2018.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2020  у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при проведенні перерахунку пенсії з 01.01.2018 відповідач протиправно зменшив її розмір з 85 до 70 процентів грошового забезпечення. Більше того, ГУ ПФУ у Волинській області не враховує батькових премій, щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за тривалість безперервної військової служби, інваліда війни І групи, батька ОСОБА_2 , з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Крім того, відповідач нараховує пенсійне забезпечення з розрахунку прожиткового мінімуму, який діяв на період 2017 року, зокрема, в розмірі 1762 грн, хоча станом на 2020 рік він становить 2102 грн.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що з 15.10.1975 ОСОБА_2 (батьку позивача), відповідно до архівної справи ХА-5960 була призначена пенсія за вислугу років, як військовослужбовцю відповідно до законодавства колишнього СРСР у розмірі 68%.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується довідкою про смерть №209/2-3.10 від 03.04.2007.
11.09.2008 ОСОБА_1 звернувся із заявою про перехід з пенсії по 2 групі інвалідності з дитинства на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до протоколу за пенсійною справою №0301000917 від 01.10.2008 позивачу було призначено пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 11.09.2008 у розмірі 40% заробітку годувальника.
Згідно витягу про перерахунок пенсії за вищевказаною пенсійною справою, ОСОБА_1 було здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2015 у розмірі 70% грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.
У подальшому, згідно витягу про перерахунок пенсії за пенсійною справою №0301000917 від 16.04.2018 ГУ ПФУ у Волинській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у зв`язку зі зміною грошового забезпечення на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення померлого годувальника ( ОСОБА_2 ), вказаного у довідці Волинського обласного військового комісаріату, зокрема, посадовий оклад - 4790,00 грн, оклад за військовим званням (майор) - 1340,00 грн, надбавка за вислугу років (50%) - 3065,00 грн, а всього 9195,00 грн.
Вважаючи дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України. Відсотковий розмір пенсії позивача з 40% на 70% був змінений з 01.01.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення зміни до ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №1274-VII від 20.05.2014. У свою чергу, при здійсненні перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 відсоткове значення (70%) від суми грошового забезпечення померлого годувальника змінено не було. Також суд вважає безпідставними твердженнями позивача про те, що пенсія по втраті годувальника йому була призначена у розмірі 85% від суми грошового забезпечення..
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначається  Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії - 11.09.2008), пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Частиною першою статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) або є інвалідами.
Відповідно до статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах :
а) членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час - 40 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. В таких же розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих інвалідів війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків;
б) сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.
На підставі Закону України «Про внесення змін до статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №1274-VII від 20.05.2014, пункт «а» статті 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в новій редакції, відповідно до якої пенсії у разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах:
а) членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, які є непрацездатними та перебували на утриманні загиблого (померлого) годувальника (при цьому дітям та іншим особам, зазначеним в абзаці другому статті 30 цього Закону, незалежно від того, чи перебували вони на утриманні загиблого (померлого) годувальника), - 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї. Якщо на утриманні загиблого (померлого) годувальника перебували двоє і більше членів сім`ї, пенсія призначається у розмірі 90 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника, що розподіляється між ними рівними частками, але не менше ніж 40 процентів на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.
Зібраними у справі доказами підтверджуються обставини з приводу того, що ОСОБА_1 з 01.01.2015 було здійснено перерахунок пенсії у разі втрати годувальника з 01.01.2015 у розмірі 70% грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї.
У подальшому, ГУ ПФУ у Волинській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 у зв`язку зі зміною грошового забезпечення на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення померлого годувальника ( ОСОБА_2 ), вказаного у довідці Волинського обласного військового комісаріату.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсотковий розмір пенсії позивача з 40% на 70% був змінений з 01.01.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення зміни до ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №1274-VII від 20.05.2014. 
Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що пенсія по втраті годувальника позивачу була призначена у розмірі 85% від суми грошового забезпечення, оскільки як в матеріалах справи, так і в досліджених судом першої інстанції матеріалах пенсійної справи, такі дані відсутні.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що позивач помилково ототожнив перерахунок його пенсії по втраті годувальника в розмірі 70%, який був встановлений з 01.01.2015 та був перерахований у розмірі 70% з підвищеного грошового забезпечення з 01.01.2018 з перерахунком пенсії колишніх військовослужбовців Міністерства оборони України, який був здійснений з 01.01.2018 у розмірі 70% суми грошового забезпечення за чинною редакцією ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» .
Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року по справі №140/5933/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Т. І. Шинкар