справа № 357/9483/16-ц
головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/5318/2020

ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
30 червня 2020  року                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька  К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання -  Костецької М.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, -
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця, мотивуючи її тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість по кредитному договору №010/26/363 від 07 вересня 2007 року в сумі 10 410,10 доларів США, але банк не подав на виконання указане рішення, оскільки ОСОБА_1 добровільно погашав борг та 29 жовтня 2019 року заборгованість по кредиту склала 1500 дол. США, які    ОСОБА_1 сплатив на користь банку одним платежем 12 листопада 2019 року. Однак, банк помилково подав на виконання виконавчий лист з виконання рішення та 04 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60472680. Боржника не було належно повідомлено про відкриття даного ВП та приватним виконавцем було вчинено ряд дій з виконання, зокрема, було обтяжене все майно ОСОБА_1 , оголошено в розшук автомобіль, арештовані рахунки боржника, винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. У постанові про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року приватний виконавець зазначив стягувачем АТ "Райффайзен Банк Аваль", хоча відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області стягувачем повинно бути ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Скаржник вважає вказані дії та рішення приватного виконавця незаконними і просить суд поновити строк оскарження дій приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. у ВП №60472680; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року у ВП № 60472680; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П. про стягнення з боржника основної винагороди від 04 листопада 2019 року у ВП №60472680; скасувати постанову про арешт майна боржника від 04 листопада 2019 року у ВП № 60472680; скасувати постанову про арешт коштів боржника від 04 листопада 2019 року у ВП №60472680; скасувати постанову про розшук майна боржника від 04 листопада 2019 року у ВП № 60472680.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 04 листопада 2019 року у ВП № 60472680 про: відкриття виконавчого провадження; стягнення з боржника основної винагороди; арешт майна боржника; арешт коштів боржника та розшук майна боржника.
Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою суду приватний виконавець звернувся із апеляційною скаргою до апеляційного суду, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволені скарги. Також зазначає, що ним до суду першої інстанції було подано клопотання про непідсудність суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства вимоги скарги про скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди, що відповідно до частини 2 статті 74 ЗУ "Про виконавче провадження" є предметом розгляду адміністративного суду незалежно від юрисдикції суду, яким видано виконавчий документ. Вказане клопотання залишено без реагування.
Крім того не погоджується з висновками суду про наявність підстав для скасування прийнятих ним у межах відкритого виконавчого провадження за заявою стягувача постанов про відкриття виконавчого провадження; арешт майна боржника; арешт коштів боржника та розшук майна боржника, оскільки остаточне виконання боржником за виконавчим документом відбулось після відкриття виконавчого провадження, після чого виконавче провадження було закінчене, тому жодних прав скаржника, який є боржником, приватним виконавцем порушено не було.
У судове засідання сторони не з`явились. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив із того, що хоча приватний виконавець Голяченко І.П. на час винесення постанови про відкриття оскаржуваного виконавчого провадження не мав інформації щодо часткового чи повного погашення боргу за рішенням суду, однак, на час інформування боржника про відкриття виконавчого провадження 29 листопада 2019 року борг був вже погашений і 21 листопада 2019 року стягувач скерував приватному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження. Також, приватним виконавцем не було проведено стягнень з ОСОБА_1 . До отримання боржником постанови про відкриття ВП №60472680, боржник ОСОБА_1 повернув банку весь борг і 21 листопада 2019 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" направив приватному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду та про повернення суми авансового внеску із звітом використаних авансових коштів.
Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною 2 статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2016 року було задоволено позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по кредитному договору № 010/26/363 від 07 вересня 2007 року в сумі 10 410,10 доларів США.
Встановлено, що 01 листопада 2019 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" подав приватному виконавцю виконавчого округу Київської області заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного вище рішення суду.
04 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60472680 з виконання вищевказаного рішення суду.
Також, встановлено, що 04 листопада 2019 року приватним виконавцем були винесені постанови про: арешт майна боржника; арешт коштів боржника; розшук майна боржника.
04 грудня 2019 року приватний виконавець Голяченко І.П. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 60472680, оскільки рішення суду фактично виконано в повному обсязі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець за заявою стягувача про примусове виконання рішення розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Із матеріалів справи вбачається, що остаточно заборгованість боржником ОСОБА_1 погашена 12 листопада 2019 року, що не заперечується сторонами. Таким чином скаржником не доведені обставини, за яких приватний виконавець не повинен був відкривати виконавчого провадження за заявою стягувача на підставі виконавчого документа про стягнення коштів.
Обов`язком виконавця, який відкрив виконавче провадження є організація згідно із частиною 2 статті 36 указаного Закону розшуку боржника - юридичної особи, майна боржника шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Положеннями частини 1, 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Отже, дії приватного виконавця щодо розшуку майна, арешту майна і коштів боржника є його обов`язком та його дії відповідають положенням Закону.
Тому висновки суду про наявність підстав для скасування оскаржуваних постанов приватного виконавця є помилковими.
Фактичне ж виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону є підставою для закінчення виконавчого провадження, а не для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.
Так, ОСОБА_1 у скарзі зазначає, що підтверджено також матеріалами справи, що остаточно ним сплачено заборгованість 12 листопада 2019 року. Внаслідок чого на підставі заяви стягувача від 02 грудня 2019 року 04 грудня 2019 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення провадження.
Положеннями частини 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Згідно із частиною 3 указаної статті Закону У разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. 
Таким чином, вирішення питання про скасування постанов про розшук та арешт майна і коштів боржника буде вирішуватись в залежності від вирішення спору щодо наявності у боржника обов`язку сплатити основну винагороду приватному виконавцю.
Стосовно правомірності винесення постанови приватного виконавця про стягнення з боржника винагороди, колегія суддів зазначає наступне.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) - частина 7 статті 31 Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до частини другої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Враховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України "Про виконавче провадження" встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, основної винагороди та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
До відповідних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 та у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9816-ц.
Таким чином, скарга у частині визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника винагороди №60472680 від 04 листопада 2019 року помилково була розглянута судом за правилами цивільного судочинства, тому судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з закриттям провадження у цій частині.
Доводи скарги ОСОБА_1 щодо неспівмірності обсягу зобов`язань, що підлягає примусовому виконанню, та застосованого арешту щодо майна та коштів боржника не може бути самостійною підставою для скасування відповідних постанов. Остаточний розмір зобов`язань, що підлягає виконанню, має бути встановлений за наслідком вирішення спору про наявність підстав для виплати основної винагороди приватному виконавцю та у якому розмірі.
Крім того, в обгрунтування вимог скарги ОСОБА_1 указав, що АТ "Райффайзен Банк Аваль" не є стягувачем у цьому виконавчому провадженні, оскільки у виданому судом виконавчому документі стягувачем вказано ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Суд першої інстанції визнав обґрунтованими такі доводи, та погодився, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів, що відбулася лише заміна назви банку, а не відбулося правонаступництво.
Однак, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки зміна типу товариства банку не є його реорганізацією, та код ЄДРПОУ стягувача залишився незмінним і відповідає коду, який указано у виконавчому документі.
Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Стягувачем відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Згідно з частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження"  у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.
Матеріали ВП №60472680 та матеріали справи не містять доказів, які свідчать, що АТ "Райффайзен Банк Аваль" не є стягувачем у цьому виконавчому провадженні. 
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності) (пункти 3, 4).
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Приватним виконавцем ідентифіковано стягувача, оскільки ідентифікаційний код юридичної особи після зміни найменування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача залишився незмінним. 
 Відповідно до частини першої статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.
Стаття 83 цього ж Кодексу, яка має назву "Організаційно-правові форми юридичних осіб", визначає, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Отже, з точки зору зазначеної норми закону, усі товариства належать до однієї організаційно-правової форми юридичної особи.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України "Про акціонерні товариства" повне найменування акціонерного товариства українською мовою повинне містити його організаційно-правову форму (акціонерне товариство). Тип акціонерного товариства не є обов`язковою складовою найменування акціонерного товариства.
З аналізу зазначених положень убачається, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на АТ "Райффайзен Банк Аваль" не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Зміна найменування (типу) товариства не свідчить про припинення суб`єкта господарювання як юридичної особи шляхом її реорганізації, з огляду на що зазначені обставини не можуть бути підставою для висновку про те, що такий суб`єкт є відмінним від відповідної юридичної особи та що приватний виконавець повинен повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 914/3587/14.
Крім того, у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне зазначити, що на відміну від заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (стаття 15 Закону України "Про виконавче провадження", пункт 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень). Звідси, зміна найменування юридичної особи як сторони виконавчого провадження не потребує її заміни судом, а здійснюється постановою виконавця, якою змінюється назва відповідної сторони такого провадження.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про безпідставне відкриття виконавчого провадження та як наслідок скасування постанов приватного виконавця  від 04 листопада 2019 року у ВП № 60472680 про: відкриття виконавчого провадження; арешт майна боржника; арешт коштів боржника та розшук майна боржника не ґрунтуються на обставинах справи та нормах закону.
Враховуючи наведене оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню відповідно до статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині скасування винесених приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем у виконавчому проваджені №604472680 постанов від 04 листопада 2019 року про: відкриття виконавчого провадження; арешт майна боржника; арешт коштів боржника; розшук майна та про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про стягнення з боржника основної винагороди від 04 листопада 2019 року у виконавчому провадженні №60472680.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича задовольнити.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні скарги  ОСОБА_1 в частині скасування винесених приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком Іваном Павловичем у виконавчому проваджені №60472680 постанов від 04 листопада 2019 року про: відкриття виконавчого провадження; арешт майна боржника; арешт коштів боржника; розшук майна - відмовити.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про стягнення з боржника основної винагороди від 04 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 60472680- закрити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняттята може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 липня 2020 року.
Головуючий                                                                                Т.О. Писана
Судді                                                                                              К.П. Приходько
                                                                                                        С.О. Журба