22-ц/804/2694/20 
                                                                                265/7236/19 
                                               
                                                                                             Єдиний унікальний номер 265/7236/19
                                                                                             Номер провадження 22-ц/804/2694/20

                                                            
                                                            П О С Т А Н О В А
                                                    І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 серпня   2020 року                                                                                       м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Мальцевої Є.Є., Попова С.А., Мироненко І.П.,  
секретар  - Сікора М.М.,   
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,   
відповідач – Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, 
третя особа – Служба у справах дітей по Лівобережному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради,   
розглянувши   у  відкритому  судовому  засіданні   в залі суду в місті Маріуполі  апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Алексєєнко Вячеслава Олеговича  на  ухвалу Орджонікідзевського   районного  суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня  2020 року про залишення позовної заяви без розгляду,  ухвалену  у складі судді Міхєєвої І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, третя особа – Служба у справах дітей по Лівобережному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради,   про визнання недійсним наказу, свідоцтва про право власності, реєстрації права власності, вселення та визнання права користування житловим приміщенням,     

                                                       В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2019 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 ,   Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради  про визнання недійсним наказу, свідоцтва про право власності, реєстрації права власності, вселення та визнання права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради про визнання недійсним наказу, свідоцтва про право власності, реєстрації права власності, вселення та визнання права користування житловим приміщенням, третя особа: Служба у справах дітей по Лівобережному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради - залишено  без розгляду.
З ухвалою  не погодився представник позивача, оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального  права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Наполягає, що у суду не було законних підстав для залишення позову без розгляду. Так,11.06.2020 року представник позивача направив заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із виїздом у відрядження, і судом завчасно була отримана вказана заява. Вказує також, що в ухвалі суду невірно вказано, що позивач 02.07.2020 року не явилася до суду:  приблизно в 10.45 02 липня 2020 року  позивач та її представник явилися для участі в судовому засіданні, однак представник позивача мав намір заявити клопотання для ознайомлення із відзивом відповідача, про що повідомив працівника  суду,  написав відповідну заяву, і залишив суд, оскільки вважав, що справа буде відкладена.  
Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому  просила залишити ухвалу суду без змін. Вказує, що позивач неодноразово не являлася до суду без поважних причин, і суд у відповідності до вимог закону, врахувавши процесуальну поведінку позивача, ухвалив про залишення позову без розгляду. Тому апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає. 
Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. 
Представник третьої особи – органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради також надала суду заяву про розгляд справи без її участі. 
Представник відповідача Маріупольської міської ради до суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - рекомендованою поштою, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, а також телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм апеляційного суду за №218 (а.с.209). 

Суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України у відсутність належним чином повідомлених про дату і час розгляду справи учасників справи. 

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Алексєєнка В.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Моргунова С.В., перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 

Згідно з матеріалами справи ухвалою суду від 12 березня 2020 року за клопотанням сторони відповідача явка позивача ОСОБА_1 у судове засідання визнана обов`язковою. (а.с.75).
Судове засідання, призначене судом на 25 березня 2020 року, було відкладено за клопотанням сторін в зв`язку з проведенням в країні карантинних заходів. (а.с. 76,78, 79, 81).
13 травня 2020 року позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги було уточнено. 
В судове засідання, призначене на 13 травня 2020 року, позивач, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, не явилася, хоча її явка була визнана судом обов`язковою, справу відкладено на 11 червня 2020 року. (а.с.84) 
В наступне судове засіданні, призначене 11 червня 2020 року ані позивач, ані її представник не явилися, представник був належним чином повідомлений про день та час погляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи, відкладено на 02 липня 2020 року. (а.с.86, 170).
В судове засідання, призначене на 02 липня 2020 року, ані позивач, ані її представник, вкотре належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, не з`явилися. 

Відповідно до норм ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки у судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнані поважними. Суд відкладає розгляд справи в разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача у судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка та її представник були належним чином повідомлені про час та місце розгляду вказаної справи, про що свідчать довідки про доставку SMS-повідомлень та розписки. При цьому, ухвалою суду явка позивача у судове засідання була визнана обов`язковою.
Згідно з ч 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.223, п.3 ч.1 ст.257  ЦПК України і виходив з того, що позивач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не являлася у судові засідання 13.05.2020 року, 11.06.2020 року, 02.07.2020 року за невідомих суду причин, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не подавала, хоча її явка була визнана судом обов`язковою.

Разом з тим зі справи вбачається, що  позивач та його представник не відмовлялися  від позову та не втрачали  до нього  інтерес. Навпаки, за змістом апеляційної скарги позивач із представником багаторазово прибували до суду, але судові засідання відкладались з різних причин, неодноразово,  що проглядається з матеріалів справи, і підкреслює намір позивача відшукати розв`язання порушеного ним спору.    При цьому у суду були можливості вирішити питання залишення позову без розгляду на начальній  стадії судового розгляду, а не через такий тривалий час. 

Крім того, неможливо погодитися із твердженнями суду про те, що позивач та її представник не явилися до суду 02.07.2020 року. У справі міститься заява представника позивача – адвоката Алексєєнко В.О.   від 02.07.2020 р. про відкладення справи для ознайомлення з відзивом відповідача, дана заява викладена на бланку суду, зареєстрована   в канцелярії суду саме 02.07.2020 року (а.с.176-177).  А відтак, вказівка в тексті оскаржуваної ухвали на те, що  позивач та його представник  не явилися до суду, не відповідає дійсності.
Вказана заява представника позивача в розумінні конструкції п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, унеможливлювала прийняття судом процесуального рішення про залишення позову без розгляду. 
Відповідно до ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що дана справа знаходиться на розгляді суду з жовтня  2019 року,  на час вирішення питання про залишення заяви без розгляду вже були порушені визначені строки розгляду справи за наявності можливості її розгляду по суті. 
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено тлумачення «розумного строку». У пункті 3 даної постанови зазначено, що розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Крім того, вказана постанова поєднала визначення та його характеристику з огляду на поточну судову практику.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004 року та інші).

Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не відмовлялася в будь-який опосередкований спосіб від своїх позовних вимог, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату її інтересу до власного житлового позову, відсутні заяви про розгляд справи без неї, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції використаний процесуальний засіб у вигляді залишення позовної заяви без розгляду, що не є пропорційним досягнутій цілі обмеження позивача. 
Суд першої інстанції в достатньому ступеню не зважив на вимоги процесуального закону, положення ст. 6 Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод на розгляд справи по суті впродовж розумні строки, а також усталену практику ЄСПЛ із застосування вказаної норми Конвенції. Тому висновок суду про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду є передчасним.  
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, оскаржувана ухвала, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті заявлених позовних вимог.
Керуючись  ст. 374, 376, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Алексєєнко Вячеслава Олеговича    задовольнити. 
Ухвалу Орджонікідзевського  районного суду міста Маріуполя  Донецької області від 02 липня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів  до суду касаційної інстанції з дня складення  повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 серпня 2020 року.

Судді                                                                                                         Є.Є.Мальцева

                                                                                                                   С.А. Попова    

                                                                                                                 І.П. Мироненко