ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

14 вересня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №588/633/20 
Номер провадження 22-ц/816/2017/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 31 липня 2020 року в складі судді Щербаченко М.В., ухвалене в м. Тростянець, повний текст якого складено 03 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 22 вересня 2011 року.
При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 16 березня 2020 року заборгованість становить 14557,04 грн, яка складається із: 8141,09 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн за поточним тілом кредиту, 8141,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2604,71 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 2641,86 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 669,38 грн - штраф (процентна складова).
Посилаючись на вищевикладене, банк просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 14557,04 грн та судові витрати у розмірі 2102 грн.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 31 липня 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишений без задоволення.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Вказує, що із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. Зазначає, що із виписки чітко вбачається, що відповідач не лише користувався кредитним лімітом, а й користувався послугою «Миттєва розстрочка», що призвело до виникнення заборгованості саме у тому розмірі, що заявлено банком.
Вказує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом кредиту. Проте, місцевий суд всупереч ст. 1054 ЦК України відмовив у стягненні заборгованості за тілом кредиту, дійшовши помилкових висновків про отримання відповідачем кредитних коштів у меншому розмірі та те, що заборгованість погашена.
Зазначає, що суд першої інстанції в порушення умов договору та зазначених норм закону фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язань за договором, чим порушив право позивача на стягнення заборгованості.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 * 100 = 210 200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17).
У вказаній заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.
Станом на день підписання 22 вересня 2011 року ОСОБА_1 анкети-заяви 

останньому було 16 років. Вказана анкета-заява не містить номера та тип картки, яку отримав відповідач у 2011 році. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 була видана при підписанні анкети-заяви саме кредитна картка позивач не надав. При цьому за відсутності згоди батьків відповідача видача останньому у 16 років кредитної картки суперечило б приписам статті 32 ЦК України.
Також судом першої інстанції було встановлено, що відповідач отримав кредитні картки: номер НОМЕР_1 з датою відкриття 04.03.2013 і з терміном дії до 08/15 року, номер НОМЕР_2 з датою відкриття 05.03.2013 і з терміном дії до 10/16 року, номер НОМЕР_3 з датою відкриття 05.03.2013 і з терміном дії до 03/17 року, номер НОМЕР_4 з датою відкриття 24.04.2017 і з терміном дії до 09/20 року, номер НОМЕР_5 з датою відкриття 29.11.2017 і з терміном дії до 11/21 року (а.с. 16).
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 22 вересня 2011 року станом на 16 березня 2020 року становить 14557,04 грн з яких: 8141,09 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн за поточним тілом кредиту, 8141,09 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2604,71 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 2641,86 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 669,38 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 6-11).
У позовній заяві позивач не зазначив, який кредитний ліміт було встановлено стосовно кожної з кредитних карт, які обліковуються за ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки позивача за картковим рахунком № НОМЕР_1 з датою відкриття 04 березня 2013 року був установлений кредитний ліміт 1500 грн, який одразу 04 березня 2013 року був зменшений до 300 грн, а з 09 листопада 2017 року знову збільшений до 1500 грн (а.с. 15, 104).
При цьому позивач просив стягнути 8141,09 грн заборгованості за тілом кредита, тобто суму, яка перевищує розмір кредитного ліміту (1500 грн.), визначеного для ОСОБА_1 відповідно до наданої позивачем довідки (а.с. 15).
Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті – заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, обов`язків відповідача зі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. Також матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку.
Як вбачається з матеріалів справи в анкеті-заяві від 22 вересня 2011 року не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та взагалі в анкеті відсутні відомості про видачу ОСОБА_1 кредитних карток.
Крім того, у анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, обов`язків відповідача зі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису відповідача.
З виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитною карткою ОСОБА_1 за період з 04 березня 2013 року по 12 травня 2020 року місцевим судом було вірно встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами у період з 04 березня 2013 року по 15 листопада 2017 року шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг зв`язку тощо на загальну суму 3176,29 грн (а.с. 100-103). Крім того, починаючи з 13 грудня 2017 року по 29 вересня 2018 року позивач з картки відповідача списував кредитні кошти у межах послуги «Миттєва розстрочка» на суму 5198,8 грн (10 платежів по 519,88 грн) та на суму 1140,40 грн (10 платежів по 114,04 грн). Всього за кредитними картками на ім`я відповідача сукупно витрачено кредитних коштів шляхом зняття готівки, оплати товарів, послуг зв`язку та у межах послуги «Миттєва розстрочка» на суму 9515,49 грн (3176,29 грн. + 5198,8 грн + 1140,40 грн).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки про рух коштів та види транзакцій за кредитними картками, що обліковуються за відповідачем, у рахунок повернення використаних кредитних коштів на кредитні картки ОСОБА_1 надійшло 13780,80 грн, що перевищує суму використаних коштів - 9515,49 грн.
Таким чином, наданий банком розрахунок боргу за тілом кредиту в сумі 8141,09 грн жодним чином не обґрунтований, оскільки позивачем не врахована сума витрачених та сплачених в рахунок повернення відповідачем коштів в сумі 13780,80 грн.
Крім того, позивачем не мотивовано підстави стягнення з відповідача боргу за тілом кредиту в сумі 8141,09 грн., який перевищує суму кредитного ліміту, визначеного ОСОБА_1 на рівні 1500 грн., що підтвердив відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції, посилаючись на те, що більше 1500 грн. кредитні кошти йому не були доступні.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 31 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                 В.І. Криворотенко

Судді:                                                                         О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук