П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 514/363/20	
Головуючий в 1 інстанції: Тончева Н.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу інспектора поліції Третього батальйону Першої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Мкртчан Марини Геннадіївни на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 квітня 2020 року (суддя Тончева Н.М., с.м.т. Тарутине, Одеська область, повний текст рішення складений 16 квітня 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції Третього батальйону Першої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Мкртчан Марини Геннадіївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Тарутинського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до інспектора поліції Третього батальйону Першої роти УПП в Миколаївській області капрала поліції Мкртчан М.Г., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - УПП в Миколаївській області, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 03 березня 2020 року серії ЕАК №2191918 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16 квітня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений. Скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2191918 від 03 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням інспектор поліції Третього батальйону Першої роти УПП в Миколаївській області капрал поліції Мкртчан М.Г. подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Апелянт/відповідач зазначає, що з наданого відеозапису вбачається факт проїзду вантажного транспортного засобу на заборонний сигнал світлофору. Крім того, апелянт вказує, що наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм чинного законодавства.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Справу розглянути за його відсутністю.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2191918 від 03.03.2020 року, о 15 год. 17 хв. в м. Миколаїв, проспект Богоявленський, 141 Б, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLVO FM 04, державний номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя проспекту Богоявленський та вулиці Старофортечна на заборонений жовтий сигнал світлофору та порушив пп. 8.7.3. (ґ) ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 455 гривень.
Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач зазначив, що він пересік перехрестя на зелений миготливий сигнал світлофору, проте відповідачем на підтвердження факту вчинення позивачем порушення ПДР не надано до суду належних доказів, які б відображали подію, яка викладена в оскаржуваній постанові, а тому відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення.

Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 8.7.3. «ґ» Правил дорожнього руху України передбачено, що жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналу.
Згідно п. 8.10 Правил дорожнього руху, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зокрема проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.
За змістом ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
З метою фіксування правопорушення, забезпечення дотримання ПДР, у відповідності до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 40 «Застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», Закону України «Про Національну поліцію», вищевказаний факт правопорушення зафіксовано на відеорегістраторі, встановленому в службовому автомобілі патрульної поліції.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відеозапису, зробленого за допомогою відеореєстратора, встановленого в службовому автомобілі поліцейського, не вбачається порушень з боку позивача пп. «ґ» 8.7.3. ПДР України.
Апеляційним судом досліджено відеозапис (файл « 2020_0303_150451_1»), з якого чітко вбачається та зафіксовано факт проїзду позивачем світлофорного об`єкту на забороняючий рух жовтий та червоний сигнали світлофору. Так, на 00:22 хв. запису ввімкнувся жовтий в поєднанні з червоним сигналом світлофору для транспортних засобів, які рухались по вул. Старофортечній (перпендикулярно пр. Богоявленському), а на 00:25 хв. запису у даному напрямку ввімкнувся зелений сигнал світлофору.
З наданої апелянтом/відповідачем довідки про режим роботи світлофорного об`єкта на перехресті пр. Богоявленського та вул. Старофортечної вбачається алгоритм роботи світлофорів. Так, світлофорний об`єкт по проспекту Богоявленському перемикає сигнали синхронно зі світлофорними об`єктами по вулиці Старофортечній. Відтак, якщо на першому вмикається червоний сигнал, то на іншому одночасно з ним вмикається зелений сигнал світлофора, такий же порядок стосується жовтого забороняючого сигналу світлофора. Даний цикл зберігається кожного дня на протязі всієї доби, без змін (а.с. 54-55).
Отже, виходячи з даного алгоритму роботи світлофорів, для позивача на 00:22 хв. ввімкнувся жовтий, а на 00:25 хв - червоний сигнал світлофору. Так, на 00:24 хв. запису видно, як транспортний засіб позивача почав перетин перехрестя по пр. Богоявленському, тобто, відповідно до вказаного вище алгоритму, здійснив проїзд на заборонний сигнал світлофору.
Таким чином, відеозаписом та наведеним алгоритмом роботи світлофорного об`єкта повністю підтверджуються викладені в оскаржуваній постанові обставини порушення позивачем пп. 8.7.3 «г» ПДР.
Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність у спірний постанові запису про технічний засіб, яким було зафіксовано правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Дійсно, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Водночас, процедуру оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція).
За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Таким чином можна дійти висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.
Відтак, оскільки відповідач/апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2191918 від 03.03.2020 р. винесена інспектором ПП правомірно, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє відображення під час апеляційного розгляду.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, в тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що й допустив суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.
Суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та допустив порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки, викладені у рішенні суду.
Відтак, апеляційна скарга інспектора поліції Третього батальйону Першої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Мкртчан М.Г. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 272, 286, 292, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора поліції Третього батальйону Першої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Мкртчан Марини Геннадіївни - задовольнити повністю.
Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 16 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови інспектора поліції Третього батальйону Першої роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрала поліції Мкртчан Марини Геннадіївни у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2191918 від 03 березня 2020 року - відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов