ПОСТАНОВА
Іменем України

25 червня 2020 року 
Київ
справа №П/811/1404/17
адміністративне провадження №К/9901/31280/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю.,
суддів: Рибачука А.І.,  Стеценка С.Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.09.2017 (в складі головуючого судді Притули К.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 (у складі колегії суддів: головуючого судді - Сафронової С.В., суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.) у справі №П/811/1404/17 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, третя особа - Кропивницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області, про зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (далі - ТУ ДСАУ в Кіровоградській області), третя особа - Кропивницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі - Кропивницьке ОУПФУ), в якому просив: 
- визнати протиправною відмову ТУ ДСАУ в Кіровоградської області щодо видачі йому як судді Кіровського районного суду Кіровограда у відставці, довідки за 2017 рік для подання до Кропивницького ОУПФУ з метою перерахування щомісячного довічного грошового утримання про те, що станом на 1 січня 2017 року розмір щомісячної суддівської винагороди відповідно до вимог пункту 22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016      №1402-VIII та згідно з ч. З, 5 ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ становить 51200,00 грн (посадовий оклад судді Кіровського районного суду м. Кіровограда відповідно до вимог п. 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) та згідно з ч. З ст. 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ (далі - Закон №2453-VІ), що становить 32000,00 грн + щомісячна доплата за вислугу років 60 % від посадового окладу, що становить 19200,00 грн); 
- зобов`язати ТУ ДСАУ в Кіровоградській області надати йому довідку за 2017 рік для подання до Кропивницького ОУПФУ з метою перерахування щомісячного довічного грошового утримання про те, що станом на 1 січня 2017 року розмір щомісячної суддівської винагороди відповідно до вимог пункту 22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VIII та згідно з ч. З, 5 ст. 133 Закону №2453-VІ становить 51200,00 грн (посадовий оклад судді Кіровського районного суду м. Кіровограда відповідно до вимог п. 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII та згідно з ч. 3 ст. 133 Закону №2453-VІ, що становить 32000,00 грн + щомісячна доплата за вислугу років 60 % від посадового окладу, що становить 19200,00 грн.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 вересня  2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року, у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не врахували, що сума отримуваного ним довічного грошового утримання підлягає перерахунку у випадку зміни заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді, на якій він працював та був звільнений у відставку. З урахуванням ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік", згідно з якою у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3200,00 грн, та пунктів 22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", заробітна плата діючого судді, який працює на відповідній посаді та відповідно до положень Закону № 1402-VIII не пройшов кваліфікаційне оцінювання на здатність здійснювати правосуддя, із розрахунку: посадовий оклад - 32000,00 грн. та надбавка за вислугу років 60% -19200,00 грн., всього - 51 200,00 грн. з урахуванням, що мінімальна заробітна плата з 1 січня 2017 складає 3200 гривень.
Також позивач вважає невірними посилання судів на те, що заробітна плата судді встановлюється штатним розкладом, тобто від фактичного фінансування та не може бути підставою для видачі довідки, оскільки ТУ ДСАУ в Кіровоградській області не наділена повноваженнями встановлювати наявність або відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
ТУ ДСАУ в Кіровоградській області у запереченні на касаційну скаргу просило залишити скаргу позивача без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. 
У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що 07.08.2017 позивач подав заяву до ТУ ДСА України в Кіровоградської області із проханням видати довідку за 2017 рік для подання до Кропивницького ОУПФУ з метою перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у випадку зміни заробітної плати діючого судді, який працює на відповідній посаді та відповідно до положень Закону № 1402-VIII не пройшов кваліфікаційне оцінювання на здатність здійснювати правосуддя, із розрахунку: посадовий оклад - 32000,00 грн та надбавка за вислугу років 60% - 19200,00 грн і того - 51 200,00 грн з урахуванням, що мінімальна заробітна плата з         1 січня 2017 складає 3200,00 грн.
Листом від 10.08.2017 № 1559/1 ТУ ДСА України в Кіровоградської області повідомило позивача про неможливість видачі довідки за 2017 рік про розмір суддівської винагороди судді в розрахунках запитуваних позивачем у зв`язку з тим, що базовий посадовий оклад судді встановлений на рівні 16000,00 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем доведено правомірність відмови ТУ ДСА України в Кіровоградській області видати довідку ОСОБА_1 про те, що у 2017 році суддівська винагорода судді, який працює на відповідній посаді та не пройшов кваліфікаційне оцінювання на здатність здійснювати правосуддя розрахована з посадового окладу судді у розмірі       32000,00 грн, оскільки відповідно до норм чинного законодавства довідка про заробітну плату для обчислення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці може бути видана лише на підставі існуючого та діючого штатного розпису.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону №   1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 22 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Пунктом 23 наведеного розділу Закону №1402-VIII установлено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VІ.
Разом з цим, питання гарантій незалежності суддів, їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення неодноразово були предметом розгляду Конституційного Суду України.
Так, у п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №   18-рп/2011 щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання», що міститься у підп. «е» підп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, Конституційний Суд України вказав, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 5, 6 ст. 47 Закону №2453-VІ).
У п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня     2012   року №   3-рп/2012 зазначено, що однією з ознак України, як соціальної держави, є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами, та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому, рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26   грудня 2011 року №   20-рп/2011).
Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів, власне, сутність змісту права на соціальний захист (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012).
Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №   1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
Згідно з приписами п. 22 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VІ.
Відповідно до п. 23 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VІ.
Згідно з ч.   3 ст.   133 Закону №2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VIII (далі - Закон №1801-VIII) визначено що у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня становить 3200,00 грн. 
Пунктом 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII) передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина, для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.
Поряд з цим, згідно з ч. 2 ст. 133 Закону №2453-VI суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26   грудня 2011 року №   20-рп/2011, передбачені законом соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Як встановлено судами попередніх інстанцій позивач призначений на посаду судді до набрання чинності Законом №1402-VIII та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).
З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон №1774-VІІІ, положеннями якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина, для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.
При цьому, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2018 року №5 визнано відсутність обґрунтованих підстав для звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №   1774-VІ положенням ч. 1 ст. 8, ч. 3      ст.   22, ч. 1, 2  ст. 24, ч. 1 ст. 126, ст. 130 Конституції України.
Тобто, на час розгляду цієї справи вказані положення Закону №1774-VІІІ є чинним, неконституційним у встановленому законодавством порядку не визнавався.
При цьому, Закон №1774-VІІІ не містить вказівки щодо незастосування п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону до законів України №   1402-VIII та №2453-VI.
Отже, законодавець встановив: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати 3200 грн; по-третє, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600 грн.
Крім того, таким врегулюванням законодавець не порушив гарантії суддів щодо розміру суддівської винагороди, позаяк для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі №   805/2364/17, від 25 квітня 2018 року у справі №   820/2640/17, від 10 липня 2019 року №   820/3217/17, від 30 липня 2019 року №   820/1850/17 та від        30 січня 2020 року №П/811/1358/17.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами ст.   148 Закону №1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки кожного місцевого суду визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
За приписами ст.   149 Закону №   1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК України).
В розумінні вимог ст. 22 БК України Державна судова адміністрація є головним розпорядником бюджетних коштів, а Територіальне управління Державної судової адміністрації в Кіровоградській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
За приписами ч.   1 ст. 51 БК України здійснення фактичних видатків на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, проводиться лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Отже, відповідач може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці для відповідного місцевого суду та не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок розміру суддівської винагороди за спірний період позивачці.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України» (заява №   10972/05) зазначено, що держава може ввести, призупинити або припинити виплату доплат, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним. 
При цьому, суд також зазначає, що згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979   року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії».
Тобто, практика Європейського суду з прав людини полягає в тому, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач не мав правових підстав для видачі позивачу довідки про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, у іншому розмірі, який не передбачений законами України №1402-VIII, №2453-VI та штатним розписом Кіровського районного суду м. Кіровограда, оскільки Законом №   1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000 грн, не передбачені.
Суд касаційної інстанції при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №   4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.   1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №   303-A, п. 29).
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
Відповідно до   статті 350 КАС України   (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними   Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями   345,   349,   350,   355,   356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 вересня       2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від      16 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                              А. Ю. Бучик

Судді:                     А. І. Рибачук

                                              С. Г. Стеценко