Постанова
Іменем України
 
27 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 201/1935/20

провадження № 61-8149св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прийдак Юрій Миколайович, Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Індустріальний районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Індустріальний районний відділ у місті Дніпро Головного управління державної міграційної юстиції України в Дніпропетровській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Забари Альони Володимирівни на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року у складі судді Антонюка О. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 
2020 рокуу складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прийдак Ю. М., Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Індустріальний районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Індустріальний районний відділ у місті Дніпро Головного управління державної міграційної юстиції України в Дніпропетровській області.
 
В обґрунтування вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після його смерті відкрилась спадщина на його майно і для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно необхідно встановити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем, а також факту помилки у свідоцтві про одруження матері заявника 
ОСОБА_3 (прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_3 ).
 
ОСОБА_1 просив встановити факт родинних відносин між 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме встановити, що померлий ОСОБА_2 є дідусем ОСОБА_1 ; встановити факт помилки у свідоцтві про одруження матері заявника.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року відмовлено  ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прийдак Юрій Миколайович, Амур-Нижньодніпровський районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Індустріальний районний у місті Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Індустріальний районний відділ у місті Дніпро Головного управління державної міграційної юстиції України в Дніпропетровській області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та рекомендовано заявнику звернутися до належного суду з позовною заявою в порядку позовного провадження.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, місцевий суд виходив із наявності спору про право.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 
2020 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність спору про право, оскільки встановлення факту за заявою ОСОБА_1 безпосередньо пов`язано з виникненням у заявника права на отримання та оформлення спадщини, після спадкодавця ОСОБА_2 , померлого 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме виникнення такого права передбачає спір, який має бути розглянутий в порядку позовного провадження за участю спадкоємців померлого.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
15 травня 2020 року представник ОСОБА_1 - Забара А. В. через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 
від 26 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 21 квітня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що заявнику необґрунтовано відмовлено у розгляді скарги, вказуючи про наявність спору про право без зазначення суті такого спору. Заявник вважає, що його право на доступ до суду було необґрунтовано обмежено, а судами здійснено безпідставний висновок, що дана заява повинна бути подана в порядку позовного провадження. Заявник звертався до суду з вимогою встановити факт родинних відносин між ним та його дідусем для реалізації права на спадкування, а тому така заява підлягала розгляду в порядку окремого провадження. Факт встановлення родинних відносин ОСОБА_1 з його дідом породжує для нього юридичні наслідки у вигляді отримання свідоцтва про паво на спадщину.
 
Заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування апеляційним судом в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 640/13514/16-ц, постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 639/489/18, постанові Верховного Суду від 20 серпня 2018 року у справі № 550/974/17, постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 280/1535/16-ц, постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 225/4188/17.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська.
 
15 червня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 17 червня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та факту помилки в документах, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 є його дідусем, однак через розбіжності в його особистих документах він позбавлений можливості прийняти та оформити спадщину, що відкрилась після його смерті. При цьому зазначав, що він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті діда.
 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Пунктом 5 частини другої вказаної норми передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
 
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
 
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
 
Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
 
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. 
 
Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
 
Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
 
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
 
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
 
Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 19 березня 2020 року у справі № 639/489/18 та від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19.
 
Постановляючи ухвалу про відмову в відкритті провадження у справі, суд першої інстанції викладеного не врахував, не з`ясував обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив коло спадкоємців померлого ОСОБА_2 та не перевіривчи впливатиме на їх права та обов`язки рішення суду про встановлення факту родинних відносин, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність спору про спадкове майно. 
 
Перевіряючи в апеляційному порядку законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду, апеляційний суд на вищевикладене уваги не звернув, судове рішення не скасував.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Згідно частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
За викладених обставин ухвала суду першої інстанції про відмову в відкритті провадження у справі  та оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду першої інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції немає.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Забари Альони Володимирівнизадовольнити.
 
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 лютого 
2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 
2020 рокускасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	 	 	
Судді: 	С. Ю. Бурлаков    	 	 	
 	А. Ю. Зайцев    	 	 	
 	Є. В. Коротенко    	 	 	
 	В. М. Коротун