УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 675/1482/19
Провадження № 22-ц/4820/537/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,
секретар судового засідання Садік Н.Д.,
з участю позивачки ОСОБА_1 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №675/1482/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року (суддя Пашкевич Р.В., повне судове рішення складено 24 грудня 2019 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ЕКСПРЕС АГРО» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :
11 липня 2019 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом зазначала, що вона з червня 2017 року працювала бухгалтером у ПП «ЕСПРЕС АГРО». 27 травня 2019 року перебувала на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 , а з 28 травня 2019 року по 07 червня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Ізяславській ЦРЛ. 10, 11 та 12 червня 2019 року вчасно приходила на своє робоче місце, проте вважає, що до роботи її безпідставно не допускали. Наказом ПП «ЕСПРЕС АГРО» №7 від 13 червня 2019 року незаконно звільнена із займаної посади за прогул без поважних причин за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Тому, позивачка просила поновити її на роботі на посаді бухгалтера ПП «ЕСПРЕС АГРО», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 червня 2019 року по день ухвалення судового рішення. 
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року в позові відмовлено.
ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Судом не з`ясовані обставини телефонних дзвінків роботодавця до неї у період з 27 травня 2019 року по 12 червня 2019 року. Не встановлено дату написання доповідної головним бухгалтером підприємства. Суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання про витребування в оператора мобільного зв`язку інформації про телефонні дзвінки. Відповідач не довів законність її звільнення з роботи. 
У відзиві відповідач посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 згідно з наказом від 08 червня 2017 року була прийнята на посаду бухгалтера ПП «ЕКСПРЕС АГРО» з 09 червня 2017 року (т.1, а.с.148).
24 травня 2019 року головний бухгалтер підприємства ОСОБА_3 у доповідній записці (т.1, а.с.23) повідомив директора підприємства Домбровського Є.О. про відсутність ОСОБА_2 на роботі з нез`ясованих причин.
27 травня 2019 року наказом директора підприємства №1-к утворено тимчасову діючу комісію з встановлення причин та фіксування відсутності ОСОБА_2 на роботі у складі директора ОСОБА_4 , завідувача складом ОСОБА_5 , механіка ОСОБА_6 
ОСОБА_2 була відсутня на роботі з 09.00 год. до 18.00 год. у робочі дні 27, 28, 29, 30 і 31 травня 2019 року та 03, 04, 05, 06, 07, 10, 11, 12 червня 2019 року, що зафіксовано в актах про відсутність на роботі №1- №13, складених у дні відсутності на роботі позивачки (т.1, а.с.28, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 42, 44, 46, 48, 50, 52). 
Актами про відсутність на роботі та за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 №1/1 - №13/1 (т. 1, а.с.29, 31, 33, 35, 37, 39, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 53), складеними 27, 28, 29, 30 та 31 травня 2019 року, 03, 04, 05, 06, 07, 10, 11 та 12 червня 2019 року зафіксовано виїзд комісії до місця проживання позивачки -   АДРЕСА_2 з метою з`ясування причин її відсутності на роботі, однак двері будинку ніхто не відчиняв. 
13 червня 2019 року ОСОБА_2 з`явилась на роботі.
Згідно з актом №14 від 13 червня 2019 року (т.1, а.с.55) позивачка відмовилась надати письмові пояснення щодо причин відсутності її на роботі в період з 27 травня 2019 року по 12 червня 2019 року.
З цим актом, а також з актами №1 - №13 про відсутність на роботі та з актами №1/1 - №13/1 про відвідування вдома ОСОБА_2 ознайомитись відмовилась, про що комісією складено акт №16 від 13 червня 2019 року.
Відповідно до довідки Ізяславської центральної районної лікарні №563 від 13 червня 2019 ОСОБА_2 з 28 травня 2019 року по 07 червня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні лікарні. Після лікування їй був виданий листок про тимчасову непрацездатність у цей період № НОМЕР_1 .
Наказом директора ПП «ЕКСПРЕС АГРО» №2-К від 13 червня 2019 року у зв`язку з відсутністю позивачки на роботі робочі дні 27, 28, 29, 30 та 31 травня 2019 року та 03, 04, 05, 06, 07, 10, 11, 12 червня 2019 року визнані днями прогулів без поважних причин і за грубе порушення трудової дисципліни застосовано до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи.
На підставі наказу №7 від 13 червня 2019 року ОСОБА_2 звільнена із займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Відмову в позові суд мотивував тим, що відповідач довів факт відсутності позивачки на роботі 27 травня 2019 року та у період з 10 по 12 червня 2019 року без поважних причин. ОСОБА_2 не спростувала докази роботодавця. Дисциплінарне стягнення накладено у межах визначеного законом строку. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Відповідно до ст. 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні, зокрема правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій, прогул.
Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Частиною 1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За змістом ст.ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за прогул, вчинений з вини працівника.
Окрім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність його звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності.
Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.
Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати наявні у справі докази.
За змістом ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У спорах щодо незаконності звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, саме власник (роботодавець) повинен довести, що звільнення працівника відбулось без порушення законодавства про працю.
Факт відсутності ОСОБА_2 на роботі 27 травня 2019 року та в період з 10 по 12 червня 2019 року підтверджується матеріалами справи, зокрема актами про відсутність на роботі та за місцем фактичного проживання ОСОБА_2 №1, №1/1 від 27 травня 2019 року (т.1, а.с.28-29), №11, №11/1 від 10 червня 2019 року (т.1, а.с.48-49), №12, №12/1 від 11 червня 2019 року (т.1, а.с.50-51), №13, №13/1 від 12 червня 2019 року (т.1. а.с.52-53), які узгоджуються з показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участі яких ці акти складалися.
Належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин ОСОБА_2 не надала. 
Не містять матеріали справи і доказів поважності причин відсутності позивачки на роботі в робочі дні 27 травня 2019 року, 10, 11 та 12 червня 2019 року.
Матеріалами справи підтверджено, що дисциплінарне стягнення застосовано відповідачем з дотриманням порядку і строків, визначених у ст.ст. 148, 149 КЗпП України.
Установивши, що притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності проведено з дотриманням вимог закону, а підставою для звільнення є прогул без поважних причин, що є одноразовим грубим порушенням трудової дисципліни, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення позивачки на роботі та прийняв правильне рішення про відмову в позові.
З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом допущено неповноту з`ясування обставин, зокрема щодо встановлення факту чи телефонували позивачці з метою отримання пояснень від неї про причини відсутності на роботі головний бухгалтер і директор, і з якого номера телефону, не можуть бути взяті до уваги, оскільки не спростовують факт відсутності ОСОБА_2 на роботі в робочі дні та не підтверджують поважність причини такої відсутності, зафіксованої в актах роботодавця 27 травня 2019 року, 10, 11 та 12 червня 2019 року.
Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.
У зв`язку з наведеним, слушними є доводи відзиву на апеляційну скаргу про відсутність підстав для скасування рішення суду та задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
 
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 31 липня 2020 року. 

Суддя-доповідач О.І. Талалай 

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта