ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1898/19	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 22-ц/817/153/20 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 311000000   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Бершадська Г.В. 
суддів -  Ходоровський М. В., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
апелянта  ОСОБА_1 і його представника
  ОСОБА_2 , та представника відповідача 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року (ухвалене суддею Коротич І.А., повний текст якого складено 23 листопада 2019 року) у цивільній справі № 601/1898/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" про скасування дисциплінарного стягнення та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.
       Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 1 квітня 2015 року він працює на посаді головного інженера Державного підприємства “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” і згідно наказу директора підприємства № 60-в від 18.06.2019 року йому було надано відпустку тривалістю 18 календарних днів з 24 червня по 12 липня 2019 року. Під час перебування у відпустці він захворів і з 10 липня по 22 липня 2019 року знаходився на лікуванні в Рівненському обласному спеціалізованому диспансері радіаційного захисту населення та згідно листка непрацездатності мав приступити до роботи 23 липня 2019 року.
       23 липня 2019 року вранці він зателефонував інспектору з кадрів ОСОБА_3 і запитав коли виходити на роботу з огляду на те, що під час відпустки він перебував на лікарняному. Інспектор повідомила йому, що він має виходити на роботу 26 липня 2019 року, однак, необхідно написати на протязі дня заяву про продовження відпустки. Зранку він пішов на консультацію до невропатолога та відніс виписку з історії хвороби з Рівненського обласного спеціалізованого диспансеру радіаційного захисту населення, а приблизно о 14 годині прийшов до інспектора з кадрів та написав заяву про продовже6ння відпустки з 23 липня 2019 року.
       Не дивлячись на вказані обставини, адміністрацією підприємства був складений акт про відсутність його на робочому місці 23 липня 2019 року з 8 до 14 години та наказом № 86-в від 23.07.2019 року продовжено відпустку з 24 по 26 липня 2019 року, а наказом №138 від 28 серпня 2019 року застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність на роботі без поважних причин 23.07.2019 року більше трьох годин.
       Вважає притягнення його до дисциплінарної відповідальності незаконним, оскільки він попередив інспектора по кадрах про намір продовжити відпустку, 23 липня 2019 року написав заяву про продовження відпустки, однак директор підприємства на заяві наклав резолюцію про складання акту про відсутність на робочому місці 23 липня 2019 року і надання відпустки з 24 липня 2019 року.
       Незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності призвело до значних моральних страждань, приниження його авторитету в колективі та ділової репутації, погіршення здоров`я та матеріального становища через відсутність преміальних виплат протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, необхідності докладання додаткових зусиль по організації свого життя та відновлення авторитету в колективі, яку оцінює в 20000 гривень та просить стягнути на його користь. 
       Рішенням Кременецького районного суду від 15 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи та надання неправильної оцінки доказам у справі.
       Вказав, що суд невірно та неповно відобразив пояснення інспектора по кадрах підприємства ОСОБА_3 , яка пояснила, що в телефонній розмові повідомила йому про необхідність написання заяви про продовження відпустки, а на уточнююче запитання чи можна підійти в любий час відповіла ствердно. Наведені судом у рішенні покази свідка суттєво відрізняються і по іншому відображають обставини справи щодо поважності причин відсутності його на робочому місці 23 липня 2019 року. До інспектора по кадрах він дзвонив о 8 годині і діяв відповідно до її роз`яснень, а через невірне інформування подав заяву несвоєчасно. Інспектор по кадрах при складанні акту про відсутність його на роботі приховала інформацію про телефонну розмову з ним, або дана інформація не була врахована комісією при складанні акту.
       В рішенні суду невірно відображені і покази лікаря ОСОБА_4 .
       Попередивши інспектора по кадрах про тимчасову непрацездатність під час відпустки та намір продовжити відпустку він був впевненим, що відвідує лікаря під час відпустки і тому заяву про продовження відпустки писав в середині робочого дня. Умислу на самовільне продовження відпустки в нього не було. Через невірне інформування інспектором з кадрів про подачу заяви на протязі дня він несвоєчасно подав заяву про продовження відпустки.
       Зважаючи на те, що він просив надати йому відпустку з 23 липня 2019 року адміністрація підприємства без пояснень причин надала йому відпустку з 24 липня 2019 року, що на його думку свідчить про упередженість адміністрації та бажання черговий раз притягнути його до дисциплінарної відповідальності. 
       У відзиві на апеляційну скаргу ДП “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.         Зазначило, що 23 липня 2019 року ОСОБА_1 в 8 год. 00 хв. повинен був вирішити питання щодо продовження відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, однак таку заяву він написав лише в 14 год. 10 хв. На час написання позивачем заяви про продовження відпустки з 23 липня 2019 року було складено акт про відсутність на роботі та на підставі заяви продовжено відпустку з 24 по 26 липня 2019 року включно. Вважає, що ОСОБА_1 самовільно почав використовувати частину невикористаної ним щорічної відпустки без попереднього погодження з роботодавцем. В пояснювальній записці позивач вказував на погане самопочуття та візит до лікаря невропатолога, однак не надав відповідних доказів.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що 23 липня 2019 зранку він погано себе почував і вирішив продовжити відпустку та пішов до лікаря невропатолога на консультацію. Про намір продовжити відпустку повідомив інспектора по кадрах, узгодив що пізніше напише заяву про продовження відпустки і в 14 год. подав таку заяву. В письмовому поясненні на вимогу роботодавця вказував про погане самопочуття та візит до лікаря. Після дзвінка до інспектора по кадрах він зразу пішов до лікаря, була велика черга і лікар прийняв його в 11 год. 30 хв., тому після обідньої перерви написав заяву про продовження відпустки. Вважав, що з 23 липня 2019 року перебуває у відпустці. На його думку має місце упереджене ставлення керівника до нього, оскільки він просив надати відпустку з 23 липня 2019 року, повідомляв про причини написання заяви в післяобідній час, однак керівник надав відпустку з 24 липня і наказав скласти акт про відсутність на робочому місці в першій половині дня з подальшим оголошенням йому догани.
       Представник ДП “Кременецьке управління з постачання та реалізації газу” апеляційної скарги не визнав та додатково пояснив, що позивач написав у письмових поясненнях про візит до лікаря, однак доказів зазначеного не надав, тому адміністрація підприємства застосувала заходи дисциплінарного стягнення. Лише в судовому засіданні позивач надав копію амбулаторної карти та лікар-невропатолог ОСОБА_4 підтвердив про те, що 23 липня 2019 року близько 11 год. 30 хв. у нього на консультації з приводу поганого самопочуття був ОСОБА_1 . Вважає, що позивач питання продовження відпустки повинен був вирішувати на початку робочого дня з керівником, а не з інспектором по кадрах. 
       Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював головним інженером у ДП “Кременецькому управлінні з посстачання та реалізації газу” (далі ДП “Кременецьке УПРГ”). 
       Згідно наказу № 60-в від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці з 24 червня по 12 липня 2019 року.
       Під час відпустки з 12 липня 2019 року по 22 липня 2019 року ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні і згідно листка непрацездатності серії НОМЕР_1 повинен був стати до роботи 23 липня 2019 року.
       23 липня 2019 року ОСОБА_1 після 8 години телефонував інспектору з кадрів, повідомив про намір продовжити відпустку у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, з`ясував строк перебування у відпустці внаслідок її продовження та о 14 год. 10 хв. подав заяву про продовження відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. На заяві накладено резолюцію про складання акту про відсутність на роботі без поважних причин, відібрання пояснень та надання відпустки з 24 липня 2019 року.
        23 липня 2019 року о 14:00 годині комісією в складі: інспектора з кадрів ДП “Кременецьке УПРГ” Косоян Г.О., інженера з організації праці ДП “Кременецьке УПРГ” Новіцької Н.Р., майстра аварійно-диспетчерської служби ДП “Кременецьке УПРГ” Іващук В.М. складено акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у приміщенні ДП “Кременецьке УПРГ” з 08:00 години до 14:00 години -5 (п`ять) годин.
       Наказом № 86-6 від 23 липня 2019 року, виданим ДП “Кременецьке УПРГ”, ОСОБА_1 продовжено щорічну відпустку на 3 календарних дні з 24 липня 2019 року по 26 липня 2019 року. (в порядку статті 80 КЗпП України). 
       В пояснювальній записці від 26 липня 2019 року ОСОБА_1 вказав, що 23 липня 2019 року о 08 годині 20 хвилин він телефонував до інспектора з кадрів ОСОБА_3 та повідомив її, що йому закрили листок непрацездатності 22 липня 2019 року, запитав коли йому виходити на роботу. ОСОБА_3 порахувала та відповіла, що йому виходити на роботу 26 липня 2019 року, попросила його, щоб він на протязі дня прийшов або передав заяву на продовження відпустки. 23 липня 2019 року зранку він почував себе погано, тому звернувся до лікаря на консультацію. Коли він звільнився, то прийшов у відділ кадрів і написав заяву про продовження йому відпустки о 14 годині 10 хвилин. 
       Згідно наказу № 90-в від 26 липня 2019 року, виданого ДП “Кременецьке УПРГ”, ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати на 30 календарних днів з 29 липня 2019 року.
       Згідно наказу № 138 від 28 серпня 2019 року, виданого ДП “Кременецьке УПРГ”, головному інженеру ОСОБА_1 оголошено догану за вчинення прогулу, у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин 23 липня 2019 року більше трьох годин поспіль.
       Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушив трудову дисципліну та йому законно оголошено догану, оскільки він протягом трьох годин підряд був відсутній на робочому місці без поважних причин. При цьому суд зазначив, що консультація у лікаря не є поважною причиною відсутності позивача на роботі та що позивач заяву про продовження відпустки написав лише в 14 год. 10 хв. після відсутності на робочому місці більше трьох годин.
       Колегія не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.         Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Судове рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.
       У відповідності до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
       Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
       Згідно положень пункту 3 статті 40 КзпП України та роз`яснень Верховного Суду України, наданих у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 твід 6 листопада 1992 року “Про практику розгляду трудових спорів” прогулом визнається відсутність працівника на роботі більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
       Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність притягнення працівника до відповідальності за порушення трудової дисципліни є з`ясування поважності причин його відсутності. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статті 76 ЦПК України.
       Згідно зі статтею 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
       Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
       Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
       Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 24 червня по 12 липня 2019 року перебував у відпустці, під час відпустки з 12 по 22 липня 2019 року згідно листка непрацездатності знаходився на лікуванні і 23 липня повинен був приступити до роботи. 23 липня 2019 року після 8 год. ОСОБА_1 телефонував інспектору по кадрах про намір продовжити відпустку у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та в пояснювальній записці про причини своєї відсутності та написання заяви про продовження відпустки в 14 год.10 хв. зазначив, що 23 липня 2019 року зранку він відчував себе погано, тому звернувся до лікаря на консультацію. На підприємстві комісією було складено акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 8 год. 00 хв. до 14год.00хв. (протягом 5 год.) та наказом №138 від 28 серпня 2019 року оголошено догану у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин 23 липня 2019 року більше трьох годин.
       Позивач 23 липня 2019 року в 14 год. 10 хв. подав заяву про продовження відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з цього ж числа, однак наказом керівника підприємства йому продовжено відпустку з 24 липня 2019 року. 
       На підтвердження поважності причин своєї відсутності на роботі 23 липня 2019 з 8 год. 00 хв. і написання ним заяви про продовження відпустки в 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 надав копію з амбулаторної книжки про те, що він був у лікаря на прийомі з приводу свого стану здоров`я. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар-невропатолог ОСОБА_4 підтвердив, що 23 липня з 8 го. 30 хв. до 11 год. 30 хв. він здійснював прийом хворих і в кінці зміни у нього на прийомі був ОСОБА_1 якому він надав рекомендації по продовженню лікування.
       Суд першої інстанції надав невірну оцінку вказаним доказам та помилково вважав, що позивач без поважних причин був відсутній на роботі 23 липня 2019 року з 8 год.00 хв. до 14 год.00 хв. (обідня перерва з 12 год. 00 хв. до 12 год. 45 хв.), та своєї відсутності не погодив з керівником підприємства.
       Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року в справі №200/1648/17 вказав, що законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, у зв`язку з чим відсутність працівника на роботі може підтверджуватися не тільки листком тимчасової непрацездатності, а й іншими документами, виданими медичною установою, тому виписка з медичної карти є належним та допустимим доказом.
       Враховуючи встановлені судом обставини суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач без поважних причин 23 липня 2019 року з 8 го. 00 хв. до 14 год. 00 хв. був відсутній на роботі, тобто допустив прогул. 
       Таким чином позивач належними та допустимими доказами довів поважність причини подання ним заяви про продовження відпустки з 23 липня 2019 року в 14 год. 10 хв. на підставі якої йому була надана відпустка з наступного дня - 24 липня 2019 року та наказом від 28 серпня 1019 року оголошено догану за відсутність на роботі 23 липня 2019 року в першій половині дня.
       Згідно пояснень ОСОБА_1 він 23 липня 2019 року зранку, після напередодні закритого листка непрацездатності, відчував себе погано, мав намір продовжити відпустку тому дзвонив до інспектора по кадрах. 
       Та обставина, що позивач телефонував до інспектора по кадрах про продовження відпустки та з`ясовував дату наступного виходу на роботу, а не до керівника, за встановлених судом обставин не має правового значення для вирішення справи, оскільки позивач з поважних причин був відсутнім та подавав заяву про продовження відпустки в післяобідній час. 
       Доводи відповідача про те, що позивач допустив факт самовільного використання днів відпустки не заслуговують уваги суду. Відповідно до статті 80 КзпП України та статті 11 Закону України “Про відпустки” у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку, щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період , настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період. Отже позивач мав право на продовження відпустки у зв`язку з чим подав відповідну заяву.
       Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення.
       Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
       Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
       За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
       Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України 2004 року).
       КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
       Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом скасування наказу про оголошення догани, а має самостійне юридичне значення.
       За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, в даному випадку незаконного оголошення догани, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
       Колегія погоджується з доводами позивача про те, що незаконне притягнення його до дисциплінарної відповідальності призвело до моральних страждань, необхідності докладання додаткових зусиль по організації свого життя, яку суд визначає у 2000 гривень. 
       Позивач не довів, що оголошення йому догани призвело до приниження його авторитету в колективі та ділової репутації, а також до погіршення його матеріального становища через відсутність преміальних виплат. 
       Як пояснив представник відповідача, що позивач був позбавлений преміальних виплат у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган наказами №106 від 06.09.2018 року та №143 від 03.12.2018 року, які не були ним оскаржені і відповідно до статті 151 КзпП України заохочення протягом строку дії дисциплінарного стягнення не застосовуються. Притягнення до дисциплінарної відповідальності підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивача в суді апеляційної інстанції.
       Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального права. 
       За таких обставин рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог частково: скасування наказу про оголошення ОСОБА_1 догани та стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 гривень.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким скасувати наказ директора Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" №138 від 28.08.2019 року “Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ” у вигляді догани за вчинення прогулу.
       Стягнути з Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" (47002, вул. Вокзальна,4 м. Кременець, Тернопільська обл., ЄДРПОУ 39460902) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2000 грн. моральної шкоди.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
       Повний текст постанови складено 01 липня 2020 року.

Головуючий                                                                Бершадська Г.В.

Судді:                                                                        Ходоровський М.В.

                                                                               Шевчук Г.М.