ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/3089/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Булгакової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:
товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод   "Квік"-                     Хілька А.С.,
акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця"  -                Ротара І.В., 

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця"  
на рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2020 (суддя                      Степанова Л.В.) та
постанову       Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 (головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді Богатир К.В. і Бєляновський В.В.)
зі справи № 916/3089/19
за позовом      товариства з обмеженою відповідальністю "Машинобудівний завод "Квік" (далі - Товариство)
до  публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (далі - Залізниця)
про    стягнення 4 504 877, 31 грн.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог
1. Позов було подано про стягнення із Залізниці 4 504 877,31 грн., з яких: 4 076 580 грн. основного боргу, 334 259,30 грн. пені, 31 858,21 грн. "інфляційних збитків",  62 179,80 грн. - 3% річних.
2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Залізницею умов укладеного сторонами договору на надання послуг з ремонту лінійного обладнання локомотивів від 14.09.2018 №ОД/Т-18-896/НЮ (далі - Договір).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням господарського суду Одеської області від 03.03.2020, залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2020: позов задоволено у повному обсязі; стягнуто із Залізниці на користь Товариства 4 076 580,00 грн. основного боргу, 334 259,30 грн. пені, 31 858,21 грн. "інфляційних збитків", 62 179,80 грн. - 3% річних, 67 573,16 грн. судового збору,  28 500  грн. витрат на професійну правничу допомогу.
4. Прийняті судові рішення мотивовані наявністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем належними доказами доведено невиконання грошових зобов`язань зі сторони відповідача за Договором, а відповідачем вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростовано. Пунктом 4.3.1 Договору визначено строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг вказівкою на умову реєстрації податкової накладної в ЄРПН, проте ця подія не може розцінюватися як така, що неминуче має настати, оскільки вона полягає у діях третьої особи, а саме - податкового органу та має характер такої обставини, що може й не настати. Посилання відповідача на те, що, оскільки реєстрація електронних накладних не відбулася у встановлені чинним законодавством порядку та строки, це унеможливлює здійснення оплату за надані послуги, судами не взято до уваги, оскільки позивач за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЄРПН несе окрему відповідальність, однак це не звільніє відповідача від здійснення оплати за фактично отримані відповідачем послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі послуг. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі до Верховного Суду скаржник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норму процесуального права - статтю 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) і просить: скасувати рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2020 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 у справі №916/3089/19 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю; стягнути з Товариства на користь Залізниці судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували статті 509, 530, 612, 903 Цивільного кодексу України  (далі - ЦК України), за відсутності висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не з`ясували обставини, що мають значення для справи, а висновки судів попередніх інстанцій  не відповідають фактичним обставинам справи та підпункту 4.3.1 пункту 4.3 Договору.

7. Суд апеляційної інстанції застосував статтю 212 ЦК України без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №910/13527/17. 
8. Вибіркове застосування судами першої та апеляційної інстанцій підпункту 4.3.1 пункту 4.3 Договору порушує (або унеможливлює) право на використання учасниками спору договірних правовідносин (частина перша статті 627 ЦК України). Судами не враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.03.2020 у справі № 910/3116/19  та здійснений за результатами аналізу положень статей 3, 6 627 ЦК України, згідно з яким: 
"Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Суперечність правочину (його частини) актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Судами попередніх інстанцій установлено, що уклавши договір купівлі-продажу, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків розрахунку за проданий товар і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.
Будь-яких обставин того, що цей пункт договору визнано недійсним у встановленому законом порядку судами встановлено не було, отже, за правильними висновками судів попередніх інстанцій цей договір відповідно до норм чинного законодавства є обов`язковим для виконання сторонами."
9. Оскільки сторонами Договору відповідно до вимог чинного законодавства погоджено строк (термін) виконання скаржником зобов`язання з оплати послуг, який на час подання позову та вирішення спору не настав, а підпункт 4.3.1 пункту 4.3 Договору у встановленому законом порядку судом не визнано недійсним, правові підстави для стягнення зі скаржника заявлених сум основного боргу, штрафних санкцій та збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відсутні.  

Доводи іншого учасника справи

10. Відзив на касаційну скаргу не надходив. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. Відповідно до умов укладеного Залізницею (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» (правонаступником якого є Товариство; виконавець) Договору: 
- виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів, переданих замовником, в обсягах та переліком, зазначених у додатку №1, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги (пункт 1.1); 
- розрахунки за надані послуги здійснюються замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг, які підлягають сплаті, в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановленому чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних розрахунків коригування з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН (підпункт 4.3.1 пункту 4.3);
- днем надання послуг вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акта приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту та надання рахунків на оплату, з обов`язковим наданням акта приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту, остаточної дефектної відомості, калькуляції фактично виконаного обсягу ремонту обладнання локомотивів (підпункт 4.3.2 пункту 4.3); 
- сума договору становить 10 203 648 грн., у тому числі ПДВ 1700608 грн. (пункт 4.4);  
- за несвоєчасне здійснення замовником оплати послуг згідно з умовами Договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення строків розрахунку (пункт 6.3); 
- строк дії договору встановлюється сторонами з моменту його підписання та діє до 31.12.2018, а в частині виконання обов`язків щодо розрахунків по договору до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями з договору (пункт 14.1);
29.12.2018 сторони уклали додаткову угоду №1 до Договору, якою виклали додаток №1 та додаток №2 у новій редакції, збільшили суму договору до 12 166 332 грн., у тому числі ПДВ 2 027 722 грн., продовжили термін дії договору до 31.03.2019.
12. На виконання умов Договору позивачем були надані послуги з ремонту лінійного обладнання локомотивів за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.01.2019 №130.4  на суму 149 880 грн., від 30.01.2019 №130.5 на суму 1 049 160 грн., від 13.02.2019 №213.8  на суму 914 856 грн., від 19.03.2019 №319.1 на суму 872 832 грн., від 28.03.2019 №328.2  на суму 465 336 грн., від 28.03.2019 №328.3 на суму  210 384  грн., від 28.03.2019 №328.4  на суму 414 132 грн.
13. Позивач зазначає, що згідно з умовами Договору, а саме підпунктом 4.3.1 пункту 4.3, оплата за виконані послуги повинна була відбутися в такі строки: за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.01.2019 №130.4 до 14.03.2019; за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.01.2019 №130.5 до 14.03.2019; за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 13.02.2019 №213.8 до 28.03.2019; за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 19.03.2019 №319  до 03.05.2019; за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.03.2019 №328.2 до 15.05.2019; за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.03.2019 №328.3 до 15.05.2019; за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.03.2019 №328.4 до 15.05.2019.
14. Однак відповідач за отримані послуги не розрахувався у зв`язку з чим станом на день подання позову за відповідачем рахується заборгованість з оплати за надані послуги в сумі 4 076 580  грн.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих позивача послуг, позивач нарахував останньому 334 259,30 грн. пені,                        31 858,21 грн. "інфляційних збитків" та 62 179,80 грн. - 3% річних.
15. Заперечуючи проти позову, Залізниця зазначала, що відповідно до підпункту 4.3.1 пункту 4.3 Договору розрахунки за надані послуги здійснюються замовником протягом 30 календарних днів з дати надання послуг, але не раніше дати реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування з операцій по наданню послуг, які підлягають сплаті, в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку та строки. У разі реєстрації податкових накладних розрахунків коригування з порушенням граничних строків їх реєстрації, встановлених чинним законодавством, оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН. Встановлений судом першої інстанції факт відсутності реєстрації електронних накладних в ЄРПН у встановлені чинним законодавством порядку свідчить, що згідно з умовами договору строк виконання зобов`язань відповідача з оплати фактично отриманих послуг не настав, оскільки оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
16. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суди попередніх інстанцій виходили з такого. 
16.1. Підписаними позивачем та відповідачем без зауважень та скріпленими їх печатками відповідними актами здачі-приймання робіт (надання послуг) підтверджується надання позивачем відповідачу послуг, що не заперечується й відповідачем. Внаслідок цього у відповідача в силу умов Договору та положень статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України виникло зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг. 
16.2. Згідно з  підпунктом 4.3.2 пункту 4.3 Договору днем надання послуг вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акта приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту та надання рахунків на оплату, з обов`язковим наданням акта приймання-передачі лінійного обладнання локомотивів з ремонту, остаточної дефектної відомості, калькуляції фактично виконаного обсягу ремонту обладнання локомотивів.
16.3. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.  
16.4. Судами не прийняті доводи відповідача про те, що відсутність реєстрації електронних накладних в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку свідчить, що згідно з умовами Договору строк виконання зобов`язань відповідача з оплати фактично отриманих послуг не настав, оскільки оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та зазначено таке: 
- умова підпункту 4.3.1 пункту 4.3 Договору щодо обов`язку Замовника здійснити оплату у строк 10 календарних днів після реєстрації податкової накладної в ЄРПН не містить вказівки на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату або чітко визначений період у часі; 
- обов`язок позивача з реєстрації податкової накладної вважається виконаним у момент надіслання складеної накладної до реєстру податкових накладних, адже усі наступні дії вчиняються податковим органом і знаходяться поза впливом позивача;
- частиною першою статті 212 ЦК України закріплене право осіб, які вчиняють правочин, обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Отже, укладаючи умовний правочин з відкладальною обставиною, його сторони пов`язують виникнення прав і обов`язків за таким правочином з певною обставиною, щодо появи якої в майбутньому у сторін існує лише відповідна вірогідність;
- однак, як слідує з аналізу положень статті 212 ЦК України, відкладальна обставина може полягати у діях як однієї із сторін договору, так і третьої особи, яка нею не є, але у будь-якому разі повинна обумовлювати настання (зміну) відповідних прав і відповідних обов`язків обох сторін договору, а не лише однієї з них, та у момент укладання договору стосовно такої обставини має бути невідомо, настане вона чи ні;
- підпунктом 4.3.1 Договору визначено строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг вказівкою на умову реєстрації податкової накладної в ЄРПН проте, ця подія не може розцінюватися як така, що неминуче має настати, оскільки вона полягає у діях третьої особи, а саме податкового органу та має характер такої обставини, що може і не настати. Втім, враховуючи, що умови договору про здійснення оплати після реєстрації податкової накладної стосуються лише виникнення обов`язку замовника щодо оплати, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення жодних обов`язків виконавця, то така умова не може розцінюватись як відкладальна;
- таким чином, посилання відповідача на те, що згідно з витягом, зробленим із Єдиного реєстру електронних накладних, реєстрація електронних накладних не відбулася у встановлені чинним законодавством порядку та строки, що унеможливлює здійснення оплати за надані послуги, не приймається, оскільки позивач за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЕРПН несе окрему відповідальність, однак це не звільніє відповідача від здійснення оплат за фактично отримані відповідачем послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі послуг.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА 
17.  ЦК України: 
- зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.  Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509); 

- цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частини перша та друга статті 11); 

- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526);

- за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901);

- якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903); 

- сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6); 

- відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627);

- зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628);   

- договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629); 

- правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204).

18. ГПК України: 

- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частини перша, друга, п`ята статті 236); 

- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300);

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300). 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
19. Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Суперечність правочину (його частини) актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків розрахунку за проданий товар, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.
Будь-яких обставин стосовно того, що пункт договору (яким визначено виникнення обов`язку відповідача  сплатити решту вартості майна) визнано недійсним у встановленому законом порядку судами встановлено не було, отже, за правильними висновками судів попередніх інстанцій, цей договір відповідно до норм чинного законодавства є обов`язковим для виконання сторонами.

Такі правові висновки відображені у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 у справі № 910/3116/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі. 

20. Задовольняючи позовні вимоги з даної справи, суди попередніх інстанцій виходили з того, що підпунктом 4.3.1 пункту 4.3 Договору визначено строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг вказівкою на умову реєстрації податкової накладної в ЄРПН, проте ця подія не може розцінюватися як така, що неминуче має настати, оскільки, вона полягає у діях третьої особи, а саме податкового органу та має характер такої обставини, що може і не настати. Втім, враховуючи, що умови договору про здійснення оплати після реєстрації податкової накладної стосується лише виникнення обов`язку замовника щодо оплати, при цьому ніяким чином не обумовлюючи виникнення жодних обов`язків виконавця, то така умова не може розцінюватись як відкладальна.  

З таким висновком погодитися не можна. Дійсно, відповідно до частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).  Однак судами не враховано, що: правомірність будь-якого правочину презюмується: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України); а в силу статті 629 названого Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідна умова Договору, зазначена підпунктом 4.3.1 пункту 4.3 цього правочину, була на час вирішення спору з даної справи попередніми судовими інстанціями обов`язковою для сторін і правомірною в розумінні статті 204 ЦК України, оскільки у справі відсутні відомості про припинення дії згаданого підпункту Договору або  про визнання його недійсним у встановленому законом порядку. 

21. Не застосувавши до спірних правовідносин зазначене положення статті 204 ЦК України, попередні судові інстанції через це не з`ясували належним чином обставини і не оцінили докази, які (обставини і докази) пов`язані з настанням строку виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. У той же час від правильного визначення такого строку безпосередньо залежить результат розгляду позовних вимог у цій справі.

Аналогічного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі №922/832/18 за схожих правовідносин.  

22. Відтак у Касаційного господарського суду відсутні підстави для висновку про відповідність оскаржуваних судових рішень приписам частин першої, другої та п`ятої статті 236 ГПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення. 

23. Поряд з тим суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статті 300 названого Кодексу  не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

24. З урахуванням викладеного та відповідно до частини третьої статті 310 ГПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, оцінити докази і встановити обставини, зазначені в даній постанові, надати доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.
Судові витрати
25. За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат зі справи. 
Керуючись статтями  300, 308, 310, 311 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця"  задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 03.03.2020 та постанову       Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 зі справи №916/3089/19 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                  В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                  І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                                  І. Булгакова