Постанова
Іменем України
 
31 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/7436/19
провадження № 61-3641св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,   Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі правонаступника - Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 
треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Яцишин Андрій Миколайович,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк»                  на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року                     у складі судді Скрипник О. Г. та постанову Київського апеляційного суду               від 16 січня 2020 року в складі колегії суддів: Лівінського С.В., Березовенко Р. В., Суханової Є. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., приватний виконавець Яцишин А. М. про визнання виконавчого напису таким,                      що не підлягає виконанню.
 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21 грудня 2007 року між                             АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-000000010020, згідно умов якого позивачу надано в кредит грошові кошти у сумі 115 070,00 дол. США з кінцевим строком повернення 21 грудня 2027 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язання за даним кредитним договором, 21 грудня 2007 року між ТОВ «УніКредитБанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № MRTG-000000010020/S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З.                    за реєстровим № 8013, згідно якого в якості забезпечення виконання умов вказаних кредитних договорів, в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру       АДРЕСА_1 .
 
11 квітня 2019 року ОСОБА_1 ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження № 57974575, яке знаходиться на виконанні приватного виконавця Яцишина А. М. та дізналася, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 16607 про звернення стягнення на предмет іпотеки та запропоновано задовольнити вимоги АТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником                        ТОВ «УніКредитБанк», за рахунок предмету іпотеки, що виникли у зв`язку               з невиконанням умов кредитного договору.
 
Позивач вважає, що виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки статями 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
 
Крім того, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, якщо з дня виникнення права вимоги минуло        не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами                  та організаціями - не більше одного року.
 
Приватний нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином              у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив Закон України «Про нотаріат»,          з порушенням строків на вчинення виконавчого напису, а також вчинив виконавчий напис з порушенням трирічного строку з дня виникнення вимоги стягувача перед боржником.
 
Просила визнати виконавчий напис від 03 грудня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу          Чуловським В. А., зареєстрованого в реєстрі № 16607, таким, що не підлягає виконанню. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року заяву Акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі - АТ «Альфа-банк») про заміну сторони її правонаступником було задоволено. Залучено до участі у справі правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа банк».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, позов задоволено. 
 
Визнано виконавчій напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. від 03 грудня 2018 року за реєстрованим № 16607 таким, що не підлягає виконанню.
 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що обставини, що свідчать про безспірність розміру заборгованості відсутні, а виконавчий напис вчинено з порушенням строків для його вчинення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 759/7436/19, витребувано її з Святошинського районного суду міста Києва. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У лютому 2020 року АТ «Альфа-банк» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення - про відмову          у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу   до касаційного суду не направили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 21 грудня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит                                    № MRTG-000000010020, згідно умов якого позивачу було надано у кредит грошові кошти у сумі 115 070,00 дол. США з кінцевим строком повернення 21 грудня   2027 року. 
 
На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 21 грудня 2007 року між ТОВ «УніКредитБанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір № MRTG-000000010020/S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. за реєстровим № 801, згідно якого в якості забезпечення виконання умов вказаних кредитних договорів, в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2011 року    з відповідачів на користь банку стягнуто заборгованість за договором про іпотечній кредит № MRTG-000000010020 від 21 грудня 2007 року, угоди про внесення змін та доповнень № 1 до вказаного договору від 19 березня 2010 року в розмірі 915 806,67 грн.
 
03 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 16607 про звернення стягнення на предмет іпотеки та запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником ТОВ «УніКредитБанк», що виникли у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.
 
Відповідно до виконавчого напису загальна сума заборгованості становить 209 611,74 дол. США.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року    № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Згідно з положенням абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено,              що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року.
 
У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України            від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.
 
Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року    № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
 
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.            Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
 
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким,               що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно               з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді          на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,         чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
 
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. 
 
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України                 від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.
 
Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
 
Судами було встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 915 806,67 грн, в той час                 як виконавчий напис був вчинений нотаріусом 03 грудня 2018 року на квартиру АДРЕСА_2 , виходячи із загальної суми заборгованості, яка складає 209 611,71 доларів США.
 
Враховуючи наведене, подану нотаріусу заборгованість ОСОБА_1 перед        АТ «Альфа банк» не можна було вважати безспірною, тому колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій по суті вирішення спору та визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрованого в реєстрі № 16607.
 
Доводи касаційної скарги про те, що доказів того, що розмір заборгованості, зазначений стягувачем, завищеним чи не відповідає умовам кредитного договору, позивачем не надано, зводяться лише до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та направлені на переоцінку встановлених судами обставин справи, тому не заслуговують на увагу.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення                        є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів           не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється                        та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції,       а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи           у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року          та постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                       її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
В. М. Коротун
 
М. Є. Червинська