ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.
22 червня 2020 р.	Справа № 520/20/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Рєзнікової С.С. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом     ОСОБА_1 до    Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - 
встановила:
02.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову /а.с. 28/, просила скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, далі – ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган) від 17.05.2016 року № 3199769-1303 на суму 658,54 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 року (рішення у повному обсязі складено 17.02.2020 року задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.
Судом проведений розподіл судових витрат, а саме: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. 
13.02.2020 року позивачем до суду першої інстанції подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення - стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 3.000,00 грн.
Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року означена заява задоволена частково.
Цим судовим рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1.000,00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено. 
Висновок суду вмотивований тим, що з наданих документів не можливо визначити кількість витраченого адвокатом часу, а заявлена ціна послуг не є співмірною складності справи, та аналогічні правовідносини, в тому числі щодо позивача були неодноразово предметом судового оскарження.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить його скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні заяви, та прийняти нове судове рішення про задоволення цих вимог. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, позивач вказує, що у відповідності до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» сума гонорару є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь клієнта, а отже, при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Зазначає, що понесення витрат позивача на професійну правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, а саме: актом виконаних робіт № 2 від 12.02.2020 року,  договором № 19/12-2019 від 09.12.2019 року, додатковою угодою № 4 від 19.12.2019 року, меморіальним ордером від 28.01.2020 року, відтак, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Крім того, посилається на те, що матеріали справи не місять заперечень відповідача проти розміру заявлених позивачем судових витрат з оплати професійної правничої допомоги, а тому, у суду не було підстав для зменшення розміру судових витрат у зв`язку з неспівмірністю предмету позову та розміром судових витрат. 
Також зазначає, що обґрунтування зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу з 3.000,00 грн. до 1.000,00 грн. лише незначним розміром податкового зобов`язання, нарахованого оскаржуваним податковим повідомленням-рішення, а також наявністю відповідної судової практики щодо аналогічних правовідносин, є неприпустимим, оскільки оскарження податкового повідомлення-рішення на більшу суму потребує складання та подання однакового набору процесуальних документів та участі її представника в судових засіданнях, а наявність відповідної судової практики, в тому числі Верховного Суду щодо аналогічних спорів, не сприяє утриманню контролюючими органами від винесення незаконних податкових повідомлень-рішень.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Харківській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить його скасувати в частині, якою задоволені вимоги заяви ОСОБА_1 , та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволені цих вимог.
Аргументує вимоги апеляційної скарги контролюючий орган тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, часом витраченим на їх виконання, ціною позову та(або) значенням справи для сторони. 
Відповідач зазначає, що положення ст. 134 КАС України вимагають наявності доказів понесених витрат, а не отриманого адвокатом прибутку. Такими доказами можуть бути квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.
Посилався на необхідність наявності розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги з конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.
Вказує, що надані позивачем докази про склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги не є належними та не мають бути враховані судом.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області позивач просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документу, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документу. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року, - без змін.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Як установлено судовим розглядом, витрати позивача на правову та професійну правничу допомогу підтверджуються документами, наявними в матеріалах справи: договір № 19/12-2019 від 09.12.2019 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченко» та позивачем ОСОБА_1 ; додаткова угода № 4 від 19.12.2019 року; меморіальний ордер від 28.01.2020 року про сплату витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3.000,00 грн; акт виконаних робіт № 2 від 12.02.2020 року, відповідно до якого сторони погодили, що згідно із п. 1, 8 Додаткової угоди № 4 від 19.12.2019 року до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 року Адвокатське бюро надало Клієнту правничу допомогу у Харківському окружному адміністративному суді при розгляді справи № 520/20/20 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 3199769-1303, а саме: підготовлено та подано до Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 3199769-1303 за 2016 рік; підготовлено та подано до суду заяву про усунення недоліків адміністративного позову від 13.01.2020 року; підготовлено та подано до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 22.01.2020 року; здійснено ознайомлення з матеріалами справи; складено заяву про зміну позовних вимог; підготовлено та подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву від 28.01.2020 року; підготовлено та подано до суду клопотання про долучення доказів від 29.01.2020 року; підготовлено та подано до суду заяву щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу від 29.01.2020 року; підготовлено та подано відповідь на відзив; прийнято участь у судовому засіданні у справі 12.02.2020 року.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Так, матеріалами справи встановлено, що тексті договору та додаткової угоди відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару в залежності від виду наданих послуг та часу витраченого на їх виконання.
При цьому, у разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Вказана правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
Отже, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає про відсутність об`єктивної можливості пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом про розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару в залежності від виду наданих послуг та часу витраченого на їх виконання, а також враховуючи заперечення іншої сторони, які були висловлені представником відповідача під час судового розгляду 24.02.2020 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зменшення заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
За наведеного вище, колегія суддів, з урахуванням розміру витрат на оплату адвокатів та його співмірність зі складністю справи та виконаних адвокатами роботами (наданими послугами), погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви позивача, оскільки витрати на правничу допомогу у сумі 1.000,0 грн. є співмірними із складністю цієї справи, часом, витраченим адвокатом на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також співмірністю з ціною позову та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Інші доводи апеляційних скарг означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року, - без змін. 
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Я.М. Макаренко   	
Постанова у повному обсязі складена і підписана 02 липня 2020 року.