ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3306/20 Справа № 199/3105/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Мамедової О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Юріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання права власності та про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2019 року позивач звернулася до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24.11.1995 р. вона взяла шлюб із ОСОБА_5 , під час шлюбу подружжям було придбано за спільні кошти 21.10.2008 р. 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 за еквівалент 60 000,00 дол. США. ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 помер. 11 жовтня 2017 р. та 18 червня 2018 р. позивач зверталася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. із заявами про видачу свідоцтв про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, зокрема, на домоволодіння та земельну ділянку, зазначені вище. 18 червня 2018 р. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.п. 1, 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про нотаріат»: домоволодіння та земельна ділянка, не можуть бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки були набуті спадкодавцем ОСОБА_5 в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1 , але шляхом прийняття цього майна в дар. Згідно із тексту заповіту від 31.07.2017 р. ОСОБА_5 стало відомо, що єдиним спадкоємцем визначено його матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. від 18 червня 2018 р. позивач дізналася про те, що 21.10.2008 р. 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 були придбані не на підставі договору купівлі-продажу, як вважала позивач, а на підставі договору дарування, що, на переконання позивача, не відповідає дійсності.
На підставі викладеного позивач просила суд визнати договори дарування від 21 жовтня 2008 р., які укладені між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., (реєстр №4141 та №4142), удаваними правочинами та такими, що є договорами купівлі-продажу, відповідно до умов яких ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_5 купив 43/100 часток домоволодіння загальною площею 53,2 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. за реєстровим номером №1177 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо майна: 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. (реєстр №1179) на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), яка розташовані по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 53,2 кв.м та земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014(63648015) в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя; вирішити питання щодо судових витрат. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду - скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 24.11.1995 р. позивач взяла шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.
Відповідним договором дарування (посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю. 01.10.2008 р.) підтверджується укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору дарування 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що складаються з житлового будинку А-1 кв. 2 прим. 2-5, 2-6, в прибудові а-1 прим. 2-4, прибудова а?-1, а?-1, ганок а?, сарай В, споруди №2-6, 10, 12, ІІ, Ѕ 7, житлова площа 29,5 кв.м, загальна площа 53, 2 кв.м. 
Відповідно до вказаного вище договору від 21.10.2008 р. ОСОБА_3 (дарувальник) безоплатно передала належні їй 43/100 частин часток домоволодіння, а обдарований ( ОСОБА_5 ) прийняв у дар 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . 
Згідно з п. 11 вказаного договору дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. 
Відповідним договором дарування (посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю. 01.10.2008 р.) підтверджується укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору дарування земельної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_1 . 
Згідно з п. 11 вказаного договору право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдарований свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважається одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. 

31.07.2017 р. ОСОБА_5 залишив заповіт (посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. реєстр 2039), згідно з яким заповідав все майно ОСОБА_2 .
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 помер. 
Судом встановлено, що 19.04.2018 р. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на домоволодіння АДРЕСА_1 , та 19.04.2018 р. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку АДРЕСА_1 . 
18.06.2018 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності, набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, після смерті чоловіка ОСОБА_5 , а саме на: домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки майно не є спільною сумісною власністю подружжя. 
Згідно з відповіддю від 28.10.2019 р. з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» фізична особа ОСОБА_5 в період з 2006 п 2008 р.р. не мав відкритих депозитних рахунків, депозитні договори не укладалися. 
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 були допитані свідки, згідно з якими ОСОБА_5 розповідав саме про придбання ним будинку за договором купівлі-продажу для своєї родини та за яку ціну (в частині ціни свідки повідомляли різну /60 000 дол. США - 65000,00 дол. США), та згідно з показаннями свідків ОСОБА_5 був забезпеченою людиною, добре заробляв, допомагав матеріально родичам. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність та необгрунтованість позовних вимог, зокрема, суду не було надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_5 (або у ОСОБА_1 , як дружини ОСОБА_5 ) грошових коштів для придбання майна за суму у 60000,00 - 65000,00 дол. США, джерела їх отримання, отримання ОСОБА_5 / ОСОБА_1 у позику грошових коштів з метою придбання нерухомого майна й визнання цього факту позикодавцем, передачі цих коштів від ОСОБА_5 ОСОБА_3 за придбане нерухоме майно.
Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись у повному обсязі не можна, з огляду на таке.
Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.
Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові № 707/1541/16-ц від 11 квітня 2018 року.
Колегія судів звертає увагу на те, що змагальність сторін є одним із основних принципів судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права. 
Перекладення на сторону обов`язку доказати певний факт або спростувати його в умовах, коли такий обов`язок об`єктивно спроможна виконати лише інша сторона, може призвести до необгрунтованого рішення.
Тобто, за відсутності належних обгрунтувань відповідача ОСОБА_3 , як одного з учасників договору, щодо дійсного наміру укладення саме договорів дарування домоволодіння та земельної ділянки, передчасним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не обгрунтувала удаваності договорів дарування з метою приховання договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна.
Зі своєї сторони, позивач подала клопотання про допит свідків, яке було задоволено судом першої інстанції. Зокрема, з пояснень свідка ОСОБА_6 встановлено, що шляхом укладання договору дарування був прихований договір купівлі-продажу задля уникнення необхідності отримувати згоду співвласника на продаж частини домоволодіння. 
Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. 
Таким чином, вказані факти свідчать про те, що укладений договір дарування є удаваним.
Крім того, суд першої інстанції не встановив обставин, а дарувальник ( ОСОБА_3 ) за спірним договором не навела жодних мотивів передачі нею в дар будинку та земельної ділянки ОСОБА_5 , з яким не перебувала у родинних відносинах. 
Також, враховуючи презумпцію спільності права власності майна подружжя, колегія суддів дійшла висновку, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке набуте ними в період шлюбу, та ділиться між ними у рівних частках. Ця презумпція може бути спростована. Однак, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування вищезазначених обставин. Зокрема, відповідачем не доведено придбання спірного майна за особисті кошти ОСОБА_5 або набуття цього майна не в період шлюбу.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про визнання договору дарування 43/100 часток домоволодіння від 21 жовтня 2008 р., укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4141, а також договір дарування від 21 жовтня 2008 року земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4142, відповідно до умов яких ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_5 прийняв в дар 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 , удаваними правочинами та такими, що є договором купівлі-продажу 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., а також земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 .
Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, колегія суддів зазначає наступне.
Так, 24.11.1995 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 .        
Під час шлюбу подружжя придбало за спільні кошти 21.10.2008 року 43/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015).
ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 .
11 жовтня 2017 року та 18 червня 2018 року позивач зверталась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажуку М.В. із заявами про видачу на своє ім`я свідоцтв про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти, зокрема на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.1,2 частинні статті 49 ЗУ «Про нотаріат».
Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зважаючи на ч.ч. 1,2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи удаваність оформленого договору дарування, колегія суддів дійшла висновку, що 43/100 часток домоволодіння № 30 та АДРЕСА_2 1210100000 АДРЕСА_3 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як передбачає ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
На підставі ч.ч. 1,2,3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо Інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Й водночас, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснено в п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).
       Таким чином, є обґрунтованими вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів також прийшла до висновку про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.
Як встановлено судом першої інстанції, 31.07.2017 р. ОСОБА_5 залишив заповіт (посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. реєстр 2039), згідно з яким заповідав все майно ОСОБА_2 
19.04.2018 р. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на домоволодіння АДРЕСА_1 , та 19.04.2018 р. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку АДРЕСА_1 . 
Оскільки вказаний вище заповіт не визнаний недійсним, колегія суддів не вбачає підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним в цілому.
Однак, враховуючи те, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом були видані лише на ім`я ОСОБА_2 , що порушує права позивача на частину майна, що є спільним майном подружжя, колегія суддів прийшла до висновку про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. за реєстровими номерами №1177 та № 1179 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо 1/2 частини майна: 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), яка розташована по АДРЕСА_1 .
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначене, не встановив фактичні обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнати договір дарування 43/100 часток домоволодіння від 21 жовтня 2008 р., укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4141, а також договір дарування від 21 жовтня 2008 року земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4142, відповідно до умов яких ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_5 прийняв в дар 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 , удаваними правочинами та такими, що є договором купівлі-продажу 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., а також земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. за реєстровим номером №1177 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо 1/2 частини майна: 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. за реєстровим номером реєстр №1179 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо 1/2 частини майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), яка розташована по АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2497 грн. 45 коп., з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року - скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`єва Ольга Юріївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина В`ячеславівна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним правочином, визнання права власності та про визнання недійними свідоцтв про право на спадщину за заповітом - задовольнити частково.
Визнати договір дарування 43/100 часток домоволодіння від 21 жовтня 2008 р., укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4141, а також договір дарування від 21 жовтня 2008 року земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), укладений між ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4142, відповідно до умов яких ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_5 прийняв в дар 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., а також земельну ділянку площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 , договором купівлі-продажу 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., а також земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), які розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя.
Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. за реєстровим номером №1177 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо 1/2 частини майна: 43/100 часток домоволодіння, загальною площею 53,2 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. 19 квітня 2018 р. за реєстровим номером реєстр №1179 на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо 1/2 частини майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0315 га, кадастровий номер 1210100000:01:252:0014 (63648015), яка розташована по АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2497 грн. 45 коп., з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                                О.П. Варенко

                                                                                       О.В. Лаченкова