ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/344/20	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 року (суддя                                            Притула К.М. м. Кропивницький, повний текст рішення виготовлено 26.03.2020 року) у адміністративній справі №340/344/20 за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, суд, - 

в с т а н о в и в:
          У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 16.01.2020 року №610, яким відмовлено йому у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту;  зобов`язати відповідача повторно, з урахуванням висновків суду  справі, розглянути його клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, за межами населеного пункту, бажане місце розташування яких зазначено на графічному матеріалі доданого до клопотання.
          Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 року позовні вимоги задоволено.
          З рішенням суду першої інстанції не погодилась Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не взято до уваги доводи і пояснення представників сільської ради, наданих у судовому засіданні. Апелянт вважав, що суд помилково прийшов до висновку про те, що земельна ділянка мала бути передана до комунальної власності після припинення СВК «Колос», як дійсного правонаступника АТ «Колос», однак, земельні ділянки, за рахунок яких позивач має намір отримати у власність земельну ділянку орієнтованою площею 2,00 га, відносяться до сільськогосподарських угідь – пасовищ, які підлягали розпаюванню, але не були розподілені між членами АТ «Колос» та не виділені в натурі (на місцевості). Апелянт зазначав, що після розпаювання земель колективної власності та отримання сертифікатів на право на земельну частку (пай), рілля була розподілена між членами сільськогосподарського підприємства, виділена в натурі (на місцевості) та передана їм у приватну власність, що підтверджується наявністю у даних громадян державних актів на право приватної власності на землю (ріллю); пасовища у розмірі 1234 га були розпайовані, враховані до площі середньої частки (паю), але не розділялися згідно схеми поділу земель колективної власності, не виносились в натурі (на місцевості) та не передавались у приватну власність членам сільськогосподарського підприємства, а залишилися у користуванні сільськогосподарського підприємства для господарських потреб на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3-N-000022 від 04.05.2000 року, до пасовищ відноситься спірна земельна ділянка.  Апелянт зазначав, що за рішенням засновників 19.08.2011 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи  СВК «Колос» шляхом перетворення в товариство з додатковою відповідальністю «Колос» (ТДВ «Колос»), яке є правонаступником СВК «Колос» та користувачем нерозподілених земель колективної власності, рішення про передачу у комунальну власність земельної ділянки товариством не приймалось. Судом не взято до уваги, що спірна земельна ділянка підпадає під правовий режим земель, що залишились у колективній власності, визначений ст.14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»; зазначено, що протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку, сформовану з невитребуваної земельної частки (паю), забороняється передача її у приватну власність (крім передачі її власнику невитребуваної земельної частки (паю) або спадкоємцям). Апелянт зазначав, що в Публічній кадастровій карті інформація, що спірна земельна ділянка є комунальною власністю відсутня.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою обґрунтована знаходженням бажаної земельної ділянки в колективній власності правонаступників бувшого КСП «Колос», однак стосовно СВК «Колос», тобто дійсного правонаступника КСП АТ «Колос» 19.08.2011 року внесено дані про припинення юридичної особи. Суд першої інстанції зазначав, що згідно інформації, яка міститься в Публічній кадастровій карті, бажане місце розташування земельної ділянки, на яку претендує позивач не обтяжене будь-яким речовим правом, що свідчить про безпідставність посилань відповідача у оскаржуваному рішенні на факт перебування земельної ділянки в колективній власності. Зобов`язуючи повторно розглянути клопотання позивача. Суд першої інстанції наголосив, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у справі.
Матеріалами справи встановлено, що 28.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у приватну власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області, яка знаходиться за межами населеного пункту, яке було зареєстровано 28.12.2019 року. До клопотання ОСОБА_1 долучено графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки, з якого вбачається, що бажана земельна ділянка не має кадастрового номера.
Встановлено, що рішенням Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області 16.01.2020 року було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Підставою для відмови було те, що право комунальної власності Дмитрівською сільською радою на земельну ділянку, зазначену на графічних матеріалах щодо бажаного місця розташування земельної ділянки, доданих до клопотання ОСОБА_1 не зареєстровано, оскільки дана земельна ділянка відноситься до земель, що залишилися в колективній власності бувшого АТ «Колос» на підставі Державного акту на право колективної власності на землю, який не було скасовано та знаходиться у правонаступника даного підприємства, що унеможливлює розпорядження Дмитрівською сільською радою даною земельною ділянкою у відповідності до чинного законодавства. 
Відповідно до частин 1-5 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.
Пунктом 21 Розділу Х Перехідних положень ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (набрав чинності 01.01.2019 року) землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.
Встановлено, що згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3-N-000022 від 04.05.2000 року АТ «Колос» передано у колективну власність 5599,6 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рішення Дмитрівської сільської ради від 07.04.1995 року №18).
Матеріалами справи встановлено та не оспорюєтья сторонами, що бажана земельна ділянка, на яку позивач ОСОБА_1 просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у приватну власність, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства входить до складу земельної ділянки, переданої згідно вище вказаного Державного акта на право колективної власності АТ «Колос». 
Як вбачається з матеріалів справи, згідно архівної виписки від 11.03.2020 року №227/01-29 рішенням загальних зборів КГ «Колос» від 06.02.1999 року АТ «Колос» реорганізовано в КГ «Колос» з колективним використанням земельних паїв, вирішено майновий пай повернути до нерозподільного фону господарства. 
Згідно протоколу №1 зборів СВК «Колос» від 06.03.2000 року створено на базі КГ «Колос» сільськогосподарський виробничий кооператив «Колос» (СВК «Колос»), який є правонаступником КГ «Колос».
Згідно Статуту СВК «Колос», затвердженого зборами уповноважених засновників 06.03.2000 року (протокол №1) та зареєстрованого Знам`янською районною держадміністрацією 07.04.2000 року №04055050100020068 СВК «Колос» є правонаступником КГ «Колос» (пункти 1.1, 3.2).
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником СВК «Колос» є Товариство з додатковою відповідальністю «Колос» (ТДВ «Колос»).
Відповідно до листа відділу у Знам`янському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 21.06.2019 року №18-11-0.21-543/112-10 відповідно до уточненого розрахунку грошової оцінки сільськогосподарських угідь по АТ «Колос» Дмитрівської сільської ради, розробленого «Українською академією аграрних наук інститут землеустрою Кіровоградський філіал» від 1995 року, загальна площа сільськогосподарських угідь складає- 5105,6 га, в тому числі ріллі – 3899,3 га. Пасовищ і сіножатей – 1206,3 га, кількість осіб, які мали право на земельну частку (пай) – 1400 чоловік. Членам сільськогосподарського підприємства було видано сертифікати на земельну частку (пай), площею 3,785 умовних кадастрових гектарів. На підставі даних сертифікатів громадяни отримали у власність в натурі (на місцевості) в середньому 3 га ріллі, що посвідчено Державними актами на прав приватної власності на землю.  На даний час вище вказані пасовища і сіножаті не розпайовані. Рішення, схема поділу про розподіл пасовищ та сіножатей, що залишились станом на 1996 рік у колективній власності АТ «Колос», відмови членів бувшого АТ «Колос» від нерозпайованих пасовищ та сіножатей, сертифікати на право на земельну частку (пай), які видавались громадянам України – членам АТ «Колос» у відділі відсутні. Відповідно до акту прийома-передачі від 21.01.2015 року оригінали сертифікатів на право на земельну ділянку частку (пай) бувших членів АТ «Колос» знаходяться у ТДВ «Колос».
Відповідно ст.14-1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», (доповнено ст.14-1 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності з 01.012019 року) у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані. Землі, зазначені у частині четвертій статті 7 цього Закону, які залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності територіальної громади, на території якої вони розташовані. Сільськогосподарські угіддя, які підлягали паюванню, однак не були передані до приватної, державної або комунальної власності у порядку, визначеному законом, за рішенням зборів осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), можуть бути розпайовані у порядку, встановленому цим Законом. У разі якщо земельні ділянки, зазначені у частинах сьомій - восьмій цієї статті, не були сформовані як об`єкти цивільних прав, їх формування може здійснюватися за проектом землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель. Визначення меж земельних ділянок, зазначених у абзаці дев`ятому частини четвертої статті 7 цього Закону, здійснюється з урахуванням будівельних норм, державних стандартів і норм. За результатами розподілу оформляється протокол, що підписується особами, які брали участь у зборах, головуючим та секретарем зборів. До протоколу додається список реєстрації учасників зборів, засвідчений їхніми підписами. Кожен аркуш зазначеного списку підписується головуючим та секретарем зборів і скріплюється печаткою сільської, селищної, міської ради. Секретар зборів у дводенний строк після закінчення зборів подає протокол сільській, селищній, міській раді. Після отримання протоколу зборів сільська, селищна, міська рада протягом місяця приймає рішення про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок та прийняття у комунальну власність відповідних земель. Це рішення та протокол зборів є підставою для державної реєстрації права власності територіальної громади та/або громадян на відповідні земельні ділянки. До державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада може надати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки. Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року. У разі якщо до 1 січня 2025 року протокол про розподіл земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між особами, визначеними абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю), не оформлений у порядку, визначеному цією статтею, та не поданий на затвердження органу місцевого самоврядування, вважається, що суб`єкти права колективної власності відмовилися від права колективної власності на землю, а зазначені землі (крім невитребуваних часток (паїв) і сформованих за їх рахунок земельних ділянок, а також нерозподілених земельних ділянок) передаються у комунальну власність в порядку визнання майна безхазяйним.
Відповідно до абзаців 2-4 ч.1 ст.1 вищевказаного Закону право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Саме ці особи мають право приймати рішення про розподіл раніше не розпайованих земель, у тому числі, передачі не розпайованих земель до комунальної власності.
Згідно ч.4 ст.7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), виключаються землі, що підлягають передачі у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані: деградовані, малопродуктивні, техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; землі, на яких розташовані розвідані родовища корисних копалин загальнодержавного значення, запаси яких затверджені в установленому законодавством порядку; землі під полезахисними лісовими смугами; землі під водними об`єктами; землі під господарськими шляхами, прогонами, польовими дорогами, у тому числі запроектованими у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); землі, які відповідно до закону не можуть перебувати у приватній власності; землі під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна; землі, які передаються до запасу та резервного фонду; інші землі несільськогосподарського призначення.
Аналізуючи вище приведене законодавство, яке регулює спірні правовідносини та докази у справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що до земельної ділянки, на яку позивач ОСОБА_1 просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою не може бути застосовано п.21 Перехідних положень ЗК України, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться у власності правонаступника АТ «Колос» - ТДВ «Колос» та стосовно неї не приймалось рішення про передачу її  у комунальну власність відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавцем передбачено строк для реалізації права на розподіл не розпайованої землі або передачі її до комунальної власності територіальної громади до 01.01.2025 року.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач Дмитрівська сільська рада Знам`янського району Кіровоградської області не вправі розпоряджатися земельною ділянко, на яку позивач ОСОБА_1 просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, а тому відмова у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою є законною.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.   
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст., ст.315, 317, 321, 322 КАС України, суд, –

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області – задовольнити.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 року у справі №340/344/20 – скасувати.
Прийняти нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст., ст. 328-329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова