ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/273/20 Справа № 177/2272/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Комерційний Банк “Надра”, ОСОБА_2 про визнання припиненим зобовя`зання за договором поруки
за апеляційною скаргою  Публічного акціонерного товариства “Комерційний Банк “Надра”
на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року,  -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд визнати припиненим зобов`язання, що виникло за договором поруки 828739/МБ-П від 02.06.2008 укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24.04.2014 року, а також просила суд вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02.06.2008 між ВАТ КБ «Надра», яке змінило найменування на ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір кредитної лінії № 828739/МБ, відповідно до умов якого Банк відкрив Позичальнку кредитну лінію в сумі 170000 грн., терміном на 60 місяців з 02.06.2008 по 20.05.2013, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 22,9 % річних.
В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, 02.06.2008 року, між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 828739/МБ-П, відповідно до умов якого вона зобов`язалася відповідати за належне виконання Позичальником усіх його зобов`язань, що витікають з Кредитного договору, а саме: повернути до 20.05.2013 кредит у сумі 170000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом та можливі санкції.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором кредиту, ПАТ КБ «Надра» надіслало на її адресу досудову вимогу про погашення протягом трьох банківських днів заборгованості, яка станом на 18.04.2013 склала 675846,43 грн. Вказувала, що пред`явивши вказану вимогу банк змінив кінцевий термін погашення кредиту на 23.04.2013, у зв`язку з чим її зобов`язання за договором поруки припинилися 23.04.2014, адже до цієї дати банк не пред`явив до неї позову (а.с.2-5).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року позовні вимоги задоволені.
Поруку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виникла на підставі договору поруки 828739/МБ-П від 02.06.2008, укладеного між ВАТ «КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 , визнано припиненою з 24.04.2016.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.86-88).

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ “Надра” посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.97-99).

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, 02.06.2008 укладено договір кредитної лінії № 828739/МБ між ВАТ «КБ «Надра», який перейменовано на ПАТ «КБ «Надра» (кредитор) (а.с. 14-17, 20) та ОСОБА_2 , відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію в сумі 170000 грн., терміном на 60 місяців з 02.06.2008 по 20.05.2013, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит у вказаний строк, відповідно до затвердженого графіку платежів, зі сплатою відсотків - 22,9 % річних (а.с. 6-8, 9).
Пунктом 3.4 кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту позичальником, у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно з Графіком (а.с. 6-9).
Судом також встановлено, що між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 існують кредитні правовідносини, в яких на ОСОБА_2 покладався обов`язок повернути отриманий кредит частинами, відповідно до затвердженого договором графіка, а в повному обсязі – не пізніше 20.05.2013.
В забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором, між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки 828739/МБ-П від 02.06.2008 (а.с. 10-11).
Відповідно до п. 1.1. договору поруки ОСОБА_1 зобов`язалася відповідати перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з Договору кредитної лінії № 828739/МБ від 02.06.2008, а саме: повернути до 20.05.2013 кредит у сумі 170000 грн., сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 22,9 % річних та сплатити можливі санкції.
Пунктом 1.2. договору визначено, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, вони виступають як солідарні боржники.
Пунктами 2.1-2.2 договору поруки визначено, що кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, що у визначений договором строк виконання зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині). Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання по цьому Договору, не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від Кредитора про невиконання Позичальником зобов`язань і необхідність їх виконання Поручителем (а.с. 10-11).
Реалізуючи право на дострокове повернення кредиту, передбачене п. 3.4 договору кредитної лінії від 02.06.2008, ПАТ «КБ «Надра» 18.04.2013 надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 828739 від 02.06.2008, в якій вимагало, на підставі п. 2.2. договору поруки, на протязі 3 (трьох) банківських днів з дня отримання цієї вимоги, сплатити заборгованість по кредитному договору в повному розмірі, який станом на 18.04.2013 складав 675846,43 грн. (а.с. 12).
Судом також встановлено, що вимога про дострокове повернення кредиту отримана ОСОБА_1 18.04.2013.
       Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту ПАТ «КБ «Надра», в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання з 20.05.2013 на 24.04.2013 (три банківські дні починаючи з 19.04.2013).

       Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи поруку припиненою з 24.04.2016 (після спливу трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання, зміненого банком), суд виходив з того, що виконання основного зобов`язання в повному обсязі не проведено, а кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явив позову до поручителя.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник.
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позичальник порушив умови договору кредиту і банк пред`явив вимоги про стягнення, тобто реалізував своє право на дострокове стягнення кредиту, що є правом банку.
З огляду на вищевказане, своїми діями банк в односторонньому порядку змінив умови основного зобов`язання, які в свою чергу є обов`язковими для поручителя.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що банк пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 року та у справі № 6-990цс15 від 27.01.16 року,

При зміні банком, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, строку виконання основного зобов`язання, шестимісячний строк, протягом якого кредитор має право звернутись з позовом до поручителя повинен обчислюватись з моменту припинення позичальником виконання основного зобов`язання за кредитним договором.
Таким чином, за приписами ч. 4ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладання договору та направлення вимоги і строку виконання зобов`язання), вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, строк виконання основного зобов`язання змінився, а отже, строк виконання зобов`язання за договором поруки також є таким, що сплив.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

З урахуванням того, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Комерційний Банк “Надра” — залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2019 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Судді: