П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3857/20	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
доповідача, судді - Димерлія О.О.
суддів – Єщенка О. В., Танасогло Т.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтський хлібороб" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року по справі № 420/3857/20 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Балтський хлібороб" до Балтського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Балтський хлібороб" звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Балтського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 11.10.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Балтським районним ВДВС ГТУЮ в Одеській області постановою від 11.10.2019 року в рамках виконавчого провадження № 60295218 стягнуто з ТОВ «Балтський хлібороб» виконавчий збір у сумі 16 692 грн. Позивач зазначає, що виконавчий збір стягнуто внаслідок примусового виконання виконавчого листа з виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 12.10.2018 року по справі № 493/1538/16-ц, яким ТОВ «Балтський хлібороб» зобов`язано повернути ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,92 га кадастровий номер 5120682200:01:002:0153. 
Однак, 27.03.2020 року на підставі акту повернення земельної ділянки ТОВ «Балтський хлібороб» добровільно повернуло ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 2,92. Оскільки Балтським районним ВДВС ГТУЮ в Одеській області не вживались будь-яких дій з примусового виконання рішення суду, постанова про стягнення виконавчого збору прийнята безпідставно та підлягає скасуванню. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року закрито провадження у справі № 420/3857/20.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що до спірних правовідносин належить застосувати ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Оскільки, оскаржувана постанова Балтського районного відділу ДВС ГТУЮ про відкриття виконавчого провадження від 11.10.2019 року винесена по цивільній справі у межах виконання виконавчого листа №1 від 10.09.2019 року виданого Балтським районним судом Одеської області, тому справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
В своїй скарзі ТОВ «Балтський хлібороб» вказує, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, та/або витрат на проведення виконавчих дій, і накладенням штрафу, прийнятих під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходиться на примусовому виконанні у державного виконавця.
В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.          
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.10.2019 року на підставі заяви стягувача, Балтським районним ВДВС ГТУЮ в Одеській області винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 60295218.(а.с.96-98)
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII державним виконавцем одночасно із Постановою про відкриття виконавчого провадження № 60295218, винесена Постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692 грн.. (а.с.99)
Також, 11.10.19 року винесено Постанову про зупинення виконавчого провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, у зв`язку із відкриттям касаційного провадження у справі № 493/153 8/16-ц.
10.03.2020 року стягувач звернувся із заявою про поновлення виконавчого провадження відповідно до Постанови Верховного суду від 12.02.2020 року по справі № 493/1538/16-ц, якою касаційні скарги ТОВ «Балтський хлібороб» та ПП «Левчик» залишено без задоволення.
10.03.2020 року державним виконавцем винесено Постанову про поновлення виконавчого провадження.
01.04.2020 року від сторін виконавчого провадження надійшли заяви про закінчення виконавчого провадження із додавання акту приймання - передачі земельної ділянки від 27.03.2020 року.
01.04.2020 року заступником начальника Балтського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Мушаром П.Д. прийнята Постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а Постанову про стягнення виконавчого збору від 11.10.2019 року по виконавчому провадженню № 60295218 виділено в окреме виконавче провадження № 61749821.
07.04.2020 року державним виконавцем Балтського районного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області Івановим С.В. прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження № 61749821 з виконання Постанови про стягнення виконавчого збору від 11.10.2019 року по виконавчому провадженню № 60295218.
Як зазначає позивач у своєму позові, дані обставини стали відомі ТОВ "Балтський хлібороб" лише 07.04.2020 року, у зв`язку з чим останній звернувся до суду.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
У п.2 ч.1 ст.4 КАС України зазначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Пунктом 7 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Основними ознаками публічно-правових відносин є: обов`язкова участь у цих відносинах суб`єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб`єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов`язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.
Обов`язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про публічне право, тобто спору про права і обов`язки в публічних правовідносинах.
У відповідності до п.6 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Приписами п.1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені ст. 287 КАС України.
Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За нормами ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Статтею 3 Закону № 1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.
За змістом п. 5 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Отже, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.
З матеріалами справи судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржувана постанова від 11.09.2019 року прийнята відповідачем у зв`язку із поданням до виконання виконавчого листа № 1, виданого 09.10.2019 року Балтським районним судом Одеської області на виконання рішення суду у цивільній справі № 493/1538/16ц від 12 жовтня 2018 року.
Відповідно до частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до ч.3 ст.40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідногоадміністративногосудув порядку, передбаченому законом.
З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. 
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Аналіз зазначених норм права та обставин справи дає колегії суддів підстави  вважати, що спір у цій справі з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VІІІ, є справою адміністративної юрисдикції незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вона видана.
Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 826/15531/17, від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц та від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц.
Таким чином слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування Постанови від 11.09.2019 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 60295218 відносяться до юрисдикції місцевого загального суду, який розглядав цивільну справу та повинна розглядатися за правилами цивільного судочинства.
Оскільки при винесені ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, постановлена ухвала суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтський хлібороб" - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року по справі № 420/3857/20 - скасувати.
Справу за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Балтський хлібороб" до Балтського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення збору направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та оскарженню окремо від остаточного рішення суду не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.