ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/2366/19  Номер провадження 22-ц/814/1651/20	Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі:
головуючого судді : Одринської Т.В.
суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.
розглянувши  у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
за апеляційноюскаргою представника АТ КБ " ПриватБанк" Крилової О.Л.
на рішення Карлівського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2020 року
В С Т А Н О В И Л А :
У грудні 2019 рокупредставник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 06 вересня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає договір про надання банківських послуг.
В зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 31 жовтня 2019 року розмір заборгованостіза кредитнимдоговором становить 71 430,89 грн.,з яких:1999,60 грн.–заборгованість закредитом; 64 353,63 грн.–заборгованість завідсотками закористування кредитом; 1 200,00 грн. – заборгованостіза пенею,штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 3 377,66 грн, яку Банк просив стягнути в судовому порядку з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 12 травня 2020 року, в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банком не надано доказів на підтвердження укладенння між сторонами кредитного договору, зокрема про надання банком відповідачу кредитних коштів.
Не погодившись із вказаним рішенням представник позивача оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги Банку. 
В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано, що відсутність підпису позичальника на спірних Умовах та правилах не свідчить про те, що останній з ними не ознайомлений, та не підтверджує відсутність договірних відносин між сторонами саме на цих умовах, оскільки позичальник підписуючи Анкету заяву засвідчив свою згоду на отримання кредиту саме на таких умовах. 
Також, вказав, що позивачем до суду було надано розрахунок заборгованості та копію анкети-заяви від 06 вересня 2011 року, тому висновок суду першої інстанції щодо неукладення між сторонами договору та безпідставності позовних вимог ґрунтуються на припущеннях. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами  та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Всі операції за кредитом чітко зазначені у виписці по рахунку. Вказує, що виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 вересня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Кредитний ліміт у заяві сторонами не визначено.
У заяві позичальника домовленості сторін щодо встановлення строку дії договору немає. Підписана відповідачем анкета-заява не містить згоди на отримання нею будь-якої кредитної картки, а також в ній не зазначено суми кредитного ліміту.
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06 вересня 2011 рокув містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, проте не містить даних про отримання відповідачем кредиту, яку послугу відповідач виявила бажання отримати, не зазначено кредитний ліміт, відсоткову ставку, не визначено порядок та строки нарахування штрафів, пені.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтверження укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06 вересня 2011 року.
Так, відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 вересня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» : «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256.
Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», доданий позивачем до позовної заяви, не є належним доказом погоджених сторонами умов кредитного договору, оскільки в ньому зазначена загальна інформація щодо усіх типів кредитних карт «Універсальна», з наданого документа неможливо встановити який вид картки і які тарифи були погоджені ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви. Такий Витяг не підписаний позичальником.
Крім іншого витяг з Тарифів, доданих позивачем до позовної заяви, містить інформацію щодо зміни тарифних планів з 01 січня 2013 року, та зміни процентних ставок з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року, яка не могла існувати станом на день підписання анкети-заяви 06 вересня 2011 року.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 06 вересня 2011 року, вбачається, що остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строк дії.
Колегія суддів наголошує, що вказана заява містить лише погодження про укладення договору про надання банківських послуг, та не містить інформації, яка саме карта видавалась відповідачці.Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна» на підставі анкети заяви від 06 вересня 2011 року.
АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку.
Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання саме кредитного договору 06 вересня 2011 року.
Крім того, згідно виписки про користування кредитними коштами, користування цими коштами розпочинається з травня 2013 року, що відповідає старту карткового рахунку НОМЕР_1 оформленого 08 травня 2013 року на ОСОБА_1 , та не доводить укладення кредитного договору між сторонами 06 вересня 2011 року, який є предметом спору у даній справі. /а.с.76/.
Доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги постанови Верховного суду від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, є необґрунтованими, оскільки у вказаних справах встановлені інші фактичні обставини.
Таким чином, суд першої інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, зробив правильний та обґрунтований висновок про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.
Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу представника АТ КБ " ПриватБанк" Крилової О.Л.– залишити без задоволення.
Рішення Карлівського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текс постанови складено 23 липня 2020 року

Головуючий суддя                         Т.В. Одринська

Судді                         В.П. Пікуль

                                                                               Г.Л. Карпушин