Справа № 415/8666/18 
Провадження № 22-ц/810/442/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року                                                                       м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                Стахової Н.В.  
суддів:                                          Орлова І.В., Назарової М.В.,
за участю секретаря
судового засідання:             Сінько А.І.
учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі  судових засідань у спрощеному провадженні 
апеляційну скаргу ОСОБА_7 
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року року, ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі судді Фастовця В.М.,  в приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

                                                встановив:
У жовтні 2018 року   ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - ОСОБА_8 , звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 23.09.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 3727, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 20000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового користування. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1. договору кредитної лінії становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати отримання боржником кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. Також за згодою сторін було погоджено графік погашення кредиту (п.3.3. кредитного договору та Додаток № 1), відповідно до якого відповідач зобов`язався до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.
Також, 23.09.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були укладені договори поруки № 3727/1, 3727/2, 3727/3, 3727/4, 3727/6, 3727/7, відповідно до яких останні взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язання ОСОБА_2 , що випливають з кредитного договору № 3727 від 23.09.2013 року.
При складанні вказаних договорів поручителі були попереджені про солідарну відповідальність зі ОСОБА_2 , яку вона несе в разі неналежного виконання умов кредитного договору та повідомлено про істотні умови кредитного договору.
Не зважаючи на прийняті зобов`язання, ОСОБА_2 порушувала встановлений графік сплати за кредитом, у зв`язку з чим станом на 19.10.2018 року у неї перед КС «Імперіал ЛТД» утворилась заборгованість за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року у сумі 75774,30 грн., в тому числі основний борг - 1888,98 грн., заборгованість з відсотків - 56888,32 грн. 
19.10.2018 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» (далі по тексту КС «Імперіал ЛТД», цедент) та ОСОБА_1 (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги (цесія), за яким ОСОБА_1 стала кредитором за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року, укладеного між цедентом та ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь заборгованість за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року у сумі 75774,30 грн.
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3727 від 27 вересня 2013 року у розмірі 75774,30 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням,  ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року в частині позовних вимог до нього та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , або закрити провадження у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач при зверненні до суду з позовом повинен вказати інформацію про існування аналогічного позову з цього самого предмету та правових підстав, а ОСОБА_1 цього не виконала, у зв`язку з чим скаржник у суді апеляційної інстанції заявив клопотання про витребування цивільної справи № 431/2340/15 зі Старобільського районного суду Луганської області, оскільки рішенням у цій справі раніше вже було стягнуто заборгованість з відповідача ОСОБА_7 . Таким чином, скаржник посилається на те, що з нього двічі стягнуто заборгованість за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року, а тому провадження підлягає закриттю.
Також зазначає, що він не був повідомлений про договір, який був укладений 19.10.2018 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 (цесіонарій) про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого остання стала кредитором за кредитним договором № 3727 від 23.09.2013 року. Даний договір вважає нікчемним та таким, що не створює жодних юридичних наслідків, оскільки позивач не є підприємцем, не має відповідної ліцензії чи договору, тому не має право укладати договори з юридичними особами, що направлені на отримання прибутку. Вважає, що позивач не має права вимоги заборгованості у сумі 75774,30 грн. за кредитним договором, оскільки є фізичною особою, окрім цього більшу частину кредитної заборгованості погашено поручителями.
Скаржник не погоджується з відсотковою ставкою у розмірі 170%, посилається на те, що КС «Імперіал ЛТД» не повідомила його про несплату чергових платежів боржником що суттєво порушує його права, вважає, що кредитна спілка не вчиняла жодних належних заходів на погашення заборгованості за кредитним договором.
Просить суд апеляційної інстанції застосувати до даних правовідносин строк позовної давності, оскільки раніше не міг подати таку заяву у зв`язку з неповідомленням його про розгляд справи, а також закрити провадження у справі, оскільки з нього двічі стягнута заборгованість за одним і тим же кредитним договором або відмовити у задоволенні позову. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
В судовому засіданні відповідач та його представник надали пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в оскаржуваній частині, відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 , або закрити провадження у справі. 
Інші учасники справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи. 
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій ОСОБА_7 частині.
Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2013 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 3727, за умовами якого позичальник отримала 20000,00 грн. у вигляді кредитної лінії з одночасним погодженням графіку погашення заборгованості за даним договором, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язана до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит.
Згідно умов кредитного договору, кредит надавався позичальнику строком на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника за кредитом.
З копії видаткового касового ордеру вбачається, що КС «Імперіал ЛТД» було надано ОСОБА_2 20000,00 грн. 
З копії договорів поруки № 3727/1, 3727/2, 3727/3, 3727/4, 3727/6, 3727/7 вбачається, що між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були укладені договори поруки з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року вбачається, що загальна сума заборгованості позичальника перед КС «Імперіал ЛТД» складає 75784,30 грн. 
19.10.2018 року між Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого остання набула права вимоги та стала кредитором за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року. 
З урахуванням зазначених обставин та враховуючи положення ст.ст.526,1054 ЦК України, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджена наявність заборгованості за зобов`язанням, взятим на себе ОСОБА_2 .
Висновок суду про те, що в даному випадку існують підстави для стягнення заборгованості за кредитним зобов`язанням на користь ОСОБА_1 (цесіонарія) з боржника та його поручителів є помилковим та таким, що суперечить нормам матеріального права. 
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, передбачених цією статтею, зокрема договорів.
Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 510 ЦК України  визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор .
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.
На відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі- продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. 
У п. 2, 2.1 договору відступлення права вимоги передбачено, що ОСОБА_1 (цесіонарій) набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов`язання - повернути кошти, одержані в рахунок договору кредитної лінії № 3727 від 23.09.2013 року, повернути нараховані відсотки за користування кредитними коштами та виконати свої зобов`язання у повному обсязі, передбачені договорами, укладеними між цедентом і боржником.
Відповідно до ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Це означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що договір відступлення права вимоги від 19.10.2018 року, укладений між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_1 , в установленому законом порядку не визнавався недійсним з підстав його укладення з порушенням вимог чинного законодавства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про кредитні спілки»  кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.
Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки.
Згідно п. 11 ч.1 вказаної статті передбачено, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських організацій, Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» є юридичною особою з організаційно правовою формою - кредитна спілка, яка надає види посередництва та кредитування.
Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом не має права відступати право вимоги за кредитним договором, так як такі повноваження цим законом не передбачені. 
Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15 та постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.
Отже, спірні зобов`язання виникають із кредитного договору укладеного між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, тому такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивачки не підлягають задоволенню саме з підстав того, що відступлення права вимоги КС «Імперіал ЛТД» не спричиняє правових наслідків. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Посилання скаржника на наявність підстав для закриття провадження у справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки підстави, предмет позову та сторони у цивільній справі № 431/2340/15 та у даній справі не є тотожними у розумінні ст. 255 ЦПК України.
Так як рішення суду першої інстанції переглядається не у повному обсязі, а у частині оскарження задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, та у зв`язку з тим, що відповідно до договору відступлення права вимоги КС «Імперіал ЛТД» на користь ОСОБА_1 не спричинило правових наслідків для останньої, то інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і застосування строку позовної давності, не заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню та ухваленню у цій частині нового рішення, яким позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 21 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року у розмірі 75774,30 грн. cкасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 3727 від 27.09.2013 року у розмірі 75774,30 грн. залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови буде складений - 30 вересня 2020 року.

Головуючий
        Судді: